Справа № 144/127/24
Провадження № 22-ц/801/965/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Довгалюк Л.В., повний текст якого складено 23 лютого 2024 року,

у справі № 144/127/24

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання батька, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є особою пенсійного віку і єдиним його доходом є пенсія в розмірі 2 520 грн на місяць. Проте цієї суми коштів не вистачає для забезпечення належних умов проживання, придбання необхідних ліків, достатнього харчування, оскільки він проживає сам, постійно хворіє та перебуває на обліку лікаря невропатолога з гіпертонічною хворобою 2 ступеня, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги та догляду. Вважає своє становище вкрай нужденним. Зазначає, що коли у нього були високі доходи, він допомагав своєму синові ОСОБА_2 (відповідачу у справі), зокрема, побудувати будинок, купити автомобіль та підтримував його фінансово, внаслідок чого віддав всі свої заощадження, оскільки сподівався, що в старості син підтримає його.

Вважає, що відповідач, як його повнолітній син, який надає послуги по будівництву, займається бджільництвом, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання батька, в розмірі 10 000 грн на місяць.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

26 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Теплицького районного суду Вінницької області постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не врахував усіх обставин справи, зокрема, те, що на його утриманні перебуває прийомна дочка та її неповнолітні діти, яким він допомагає матеріально. Від наявних у нього земельних ділянок він отримує невеликі доходи.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2024 року відкрите апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 09 квітня 2024 року закінчені підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (в даному випадку 60 000 грн (10 000 х 6 міс.)), що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2024.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою пенсійного віку та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про доходи Головного управління ПФУ № 372 від 11.12.2023 № 2897 5734 9588 3818, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Гайсинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Вінницькій області та отримує пенсію за віком, розмір якої становить 2 520 гривень. Сума пенсії за період з липня 2023 року по грудень 2023 року (включно) складає 15 120 гривень.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає одиноко за адресою: будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено копією витягу з реєстру територіальної громади.

Із довідки сімейного лікаря КНП «Теплицький Центр первинної медичної допомоги» вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеня.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 20.12.2023 ОСОБА_1 , за період 2 та 3 кварталів 2023 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відсутня.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували обґрунтованість існування в нього об`єктивної потреби в матеріальній допомозі з боку саме відповідача за наявності у нього (позивача) ще трьох повнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 2 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні частини третьої статті 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

У статті 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладання на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років, батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я, батьки потребують матеріальної допомоги, відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов.

Згідно із частинами першою та третьою статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (частина перша статті 205 СК України).

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 75 СК України особа, є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» (на час звернення із позовом до суду) прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня - 2361ривні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2 520 грн (станом на грудень 2023 року), що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, крім цього, має у власності 7 земельних ділянок, що не позбавляє його можливості отримувати дохід у виді орендної плати від нерухомого майна.

ОСОБА_1 не заперечує отримання доходу від цих земельних ділянок, проте не надав будь-яких доказів щодо розміру такого доходу посилаючись лише на те, що він є незначним.

Під час судового розгляді у суді першої інстанції позивач пояснив, що крім відповідача має ще трьох повнолітніх дітей, проте з ними він не спілкується. Підтвердив факт належності йому земельних ділянок.

Із викладеного вбачається, що матеріальне становище ОСОБА_1 є цілком достатнім для забезпечення основних потреб.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він хворіє і має потребу в матеріальній допомозі на придбання ліків, оскільки діагноз визначений ОСОБА_1 сімейним лікарем КНП «Теплицький Центр первинної медичної допомоги» - «гіпертонічна хвороба ІІ ступеня» сам по собі не свідчить про потребу останнього у постійному лікуванні й витрати в зв`язку з цим.

Доказів понесення витрат на лікування, які перевищують дохід позивача ОСОБА_1 , що ставило б його у скрутне матеріальне становище суду не надано, а сам факт встановлення групи інвалідності, проходження періодичного медичного обстеження чи лікування не свідчить про витрати на лікування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що участь повнолітніх дітей у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, є окремим обов`язком повнолітніх дітей, встановленим ст. 203 СК України, і не пов`язана з обов`язком повнолітніх дітей утримувати батьків, встановленим ст. 202 СК України. Для стягнення додаткових витрат на батьків з повнолітніх дочки, сина необхідно довести і підтвердити доказами наявність вже проведених витрат, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю.

Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже посилання позивача на те, що розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечити собі гідне існування, не забезпечує всіх його потреб, без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі.

Також, апеляційним судом не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває прийомна дочка та її неповнолітні діти, так як зобов`язання надання такого утримання законом не встановлене.

Доводи позивача щодо можливості надавати відповідачем матеріальну допомогу у розмірі 10 000 грн, оскільки він надає послуги по будівництву, займається бджільництвом, колегія суддів вважає безпідставними, зважаючи на те, що такі доводи ґрунтуються на припущеннях й не мають правового значення за умов недоведеності позивачем потреби в матеріальній допомозі.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для справи, апеляційний суд дійшов висновку, що за не доведення потреби позивача у матеріальній допомозі, у його повнолітнього сина ОСОБА_2 , не виникає зобов`язання із утримання батька ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанцій, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що позивач не надала доказів наявності виключних обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатної матері.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко І.В.Міхасішин