Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 709/690/21
Номер провадження2/711/156/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гончар С.М.

представника відповідача адвоката Чакалова А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Стемакс», третя особа Пр АТ «УСК КНЯЖА ВІЄНА ІНШУ ГРУП» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 196581,86 грн. та моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн., завданої злочином.

Позовні вимоги мотивує тим, що Чорнобаївським районним судом Черкаської області розглядається обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 23.08.2018, близько 17 години 08 хвилин, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від м. Золотоноша в напрямку м. Черкаси, на 12 км + 600 метрів автодороги Золотоноша - Сміла - Умань, що в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, діючи необережно, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищуючи максимально допустиму швидкість у населених пунктах (50 км/год.), в момент об`єктивної спроможності не виявив небезпеку для руху у вигляді мопеду «Honda Tact», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_3 , котрий рухаючись в попутному напрямку, почав виконувати маневр розвороту, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з останнім. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Honda Tact», без реєстраційного номеру, ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких, знаходячись в КНП «Третя Черкаська міська лікарня Черкаської міської ради», помер. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/738 від 25.08.2018 причиною смерті ОСОБА_3 є сполучена травма голови, тулубу кінцівок, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи №19/12-1/17/18-СЕ/19 від 18.02.2019. знаходяться у причинно¬-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_3 . Вказаним кримінальним правопорушенням позивачу заподіяно фізичної (у вигляді тілесних ушкоджень), майнової (у вигляді витрат на лікування) та моральної (у вигляді душевних страждань) шкоди, тому керуючись ст. 128 КПК України вона має право на пред`явлення цивільного позову під час кримінального провадження до підозрюваного, обвинуваченого чи особи, яка за законом несе цивільну відповідальність.

Крім того, позивачка вказує, що їй як матері потерпілого, вказаним кримінальним правопорушенням заподіяно майнової та моральної шкоди. Майнова шкода полягає у витратах, які вона змушена була понести на організацію поховання та поминальних обідів щодо свого сина, витратах на встановлення надгробного пам`ятника.

Так позивачка вказує, що нею було сплачено згідно договору-замовлення № 593 на організацію та проведення поховання від 25.08.2018 - 13 358, 86 грн.; згідно накладної № 14 від 26.08.2018 за поминальний обід - 11 400 грн.; згідно рахунку від 31.08.2018 за організацію поминального обіду (9 днів) - 2 280 грн.; згідно рахунку від 30.09.2018 за організацію поминального обіду (40 днів) - 4 560 грн.; згідно накладної № 16 від 24.08.2019 за організацію поминального обіду (1 рік) - 10 465 грн.

Також згідно замовлення наряду від 29.11.2018 нею було замовлено виготовлення гранітного пам`ятника, загальна вартість замовлення склала 154 518 грн., з яких 75 000 грн. авансу було сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 29.11.2018, решта - 79 518 грн. - згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 45 від 18.08.2019.

Загальна сума витрат на поховання, організацію поминальних обідів та виготовлення надгробного пам`ятнику складає 196 581, 86 грн.

Позивачка також вказує, що кримінальним правопорушенням, в результаті якого вона втратила 23-річного сина, їй завдано непоправної моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із невідворотною втратою сина. Ця подія спричинила для неї значний стрес, повністю перевернула її життя, тривалий час вона почувалася апатично, пригнічено, часто не могла заснути, неодноразово не могла стримати сліз, втратила інтерес до життя, єдиним сенсом для неї залишилося досягнення справедливості у цій справі. Її душевний стан та його прояви у повсякденному житті можуть підтвердити свідки. Той специфічний біль, який відчуває мати від втрати ще молодого сина, який не встиг пожити, не встиг залишити по собі онуків, неможливо передати словами і виразити в грошову еквіваленті, визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди вкрай важко, оскільки в її усвідомленні це означає визначити ціну життя її сина, яке для неї є безцінним. Враховуючи існуючу судову практику та практику Європейського суду з прав людини, враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначені ст. 23 ЦК України, а також критерії, визначені у ч. 3 ст. 23 КК України: характер правопорушення - це тяжкий злочин (відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України); глибина фізичних і душевних страждань потерпілої є невимовно значною та необмеженою в часі; вина особи, яка завдала шкоди, характеризується грубою необережністю, оскільки перевищення швидкісного режиму у населеному пункті приблизно удвічі створювало значну небезпеку для усіх учасників дорожнього руху, - розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачем визначено в розмірі 300 000 гривень.

Таким чином, на підставі викладеного, просить суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 196 581,86 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.06.2021 відкрито провадження у справі, та визначено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.07.2021 ухвалено справу передати на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.09.2021 задоволено заяву про відвід судді Демчика Р.В., а справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021, цивільна справа розподілена судді Казидуб О.Г.

Ухвалою суду від 10.09.2021 цивільну справу № 709/690/21прийнято до свого провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Чакаловим А.К. 29.09.2021 до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Так, згідно вироку Черкаського апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 695/2968/19 колегія суддів, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині розв`язання цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_1 167876,86 гривень зазначила наступні мотиви: відповідно до накладної, яка надана потерпілою ОСОБА_1 виготовлення та спорудження пам`ятника коштує 154 518 гривень станом на листопад 2018 року в м. Черкаси., проте захисник Демчик В.І. в інтересах обвинуваченого надав довідку про вартість виготовлення та спорудження пам`ятника в м. Черкаси станом на 06.05.2021, відповідно до якої його вартість становить 18807,00 гривень. Таким чином наявна суттєва різниця (в 6 разів) ціни пам`ятника за даними наданими сторонами кримінального провадження. Враховуючи значні розбіжності в ціні щодо витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, для усунення сумнівів у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілої витраченої суми, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди. Відтак вважає, що витрати на пам`ятник в розмірі 154 518,00 грн. не підлягають до стягнення.

Крім того вказує, що на адвокатський запит отримано відповідь, в якій вказано, що середня вартість гранітного пам`ятника станом на листопад 2018 року становить 25000,00 грн., з урахуванням стели з різкою (ручною роботою), тумбою, квітником, художніми роботами (ручною роботою), підготовчими роботами, вазою гранітною. Тож вартість пам`ятника не може перевищувати середню вартість пам`ятника в регіоні. Крім того, посилаючись на ухвалу Верховного Суду від 29.09.2010 у справі № 6-35316св 10, та постанову від 19.03.2018 у справі № 554/1793/15-ц, у відзиві вказує, що витрати на поминальні обіди не входять до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України, тож вважає, що в частині позовних вимог про стягнення витрат на поминальний обід в сумі 28705,00 грн. слід відмовити, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону.

Разом з тим зазначає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі, так як не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. У цій справі водій ОСОБА_2 23 серпня 2018 року близько 17:08 год., керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», рухаючись від м. Золотоноша в напрямку м. Черкаси, перебував у трудових відносинах з 01.02.2017 (дата прийняття на роботу) по 30.06.2020 (дата звільнення з роботи) з TOB «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» (з 17.05.2019 перейменоване на TOB «СТЕМАКС») на посаді «представника торговельного» згідно Наказу № 21 від 02.05.2018 року та під час виконання трудових обов`язків вчинив ДТП, що підтверджується записом в трудовій книжці ОСОБА_2 . При цьому відповідач не є власником автомобіля, що підтверджується Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 28.01.2006. В той же час на момент ДТП володільцем автомобіля «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ) був TOB «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» (TOB «СТЕМАКС»), так як саме останній компенсував вартість паливно-мастильних витрат ОСОБА_2 , приймав на роботу ОСОБА_2 як торгового представника з автомобілем, ніс повну матеріальну відповідальність за працівника в період виконання останнім трудових обов`язків та в той день 23.08.2018 відправив ОСОБА_2 у відрядження, в результаті якого сталося ДТП. Отже, всю відповідальність за завдані збитки (шкоду) в період виконання працівником своїх трудових відносин (а саме протягом усього робочого дня) несе саме роботодавець, тобто ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» (в подальшому ТОВ «СТЕМАКС»), і як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності вини водія ОСОБА_2 . Тож, вважають належним відповідачем у даній справі повинен бути ТОВ «СТЕМАКС», а не водій ОСОБА_2 .

Окрім цього вважають, що ОСОБА_2 не повинен за даним позовом відшкодовувати позивачу шкоду, так як цей обов`язок за полісом № АМ/4143040 взяла на себе ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Позивачем (потерпілою) не надано доказів того, що вони зверталися до страховика цивільного відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та отримали його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явила вимогу до цивільного відповідача, а тому такий позов є необґрунтованим, передчасним та таким, що не підлягає до задоволення. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4143040, укладеного між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_4 , строк дії якого з 17.07.2018 по 16.07.2019 включно, об`єктом страхування визначено транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ). Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн. та 100 000,00 грн. В той же час відповідач не є власником транспортного засобу, а відтак по закону не може нести відповідальність. В силу норм ст. 1194 ЦК України обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, ОСОБА_4 , уклавши договір з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», визначив ліміт відповідальності в розмірі 200 000,00 гри, та 100 000,00 грн. та передав свій обов`язок щодо відшкодування шкоди за завдані збитки перед третіми особами на страхову компанію в межах суми 300 000,00 грн., а відтак всі збитки, які позивач вважає, що підлягають до стягнення відшкодовуються виключно страхувальником, а у випадку відмови у виплаті, чи недостатньо виплаченому розміру відшкодування, залишок (різниця) підлягає до стягнення або зі страхувальника, або із роботодавця ТОВ «СТЕМАКС». Питання щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача вже вирішено в рамках кримінальної справи № 695/2968/19. На підставі викладеного, просить врахувати доводи викладені у відзиві під час прийняття рішення у даній справі та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.12.2021 до участі в справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС» та визначено строк для подачі відзиву залученому співвідповідачу.

Співвідповідачем ТОВ «СТЕМАКС» за підписом його директора Євгена Гаврилова 18.01.2022 до суду подано відзив на позовну заяву, у якому вважають, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС» не є належним співвідповідачем, вказуючи, що дійсно відповідач перебував у трудових відносинах із залученим співвідповідачем у період з 01.02.2017 по 30.06.2020. Відповідач на дату вчинення ДТП, а саме 23 серпня 2018 року, займав посаду представника торговельного, що підтверджується записом у трудовій книжці відповідача, проте на виконання службових обов`язків відповідачем, що були визначені трудовим договором, співвідповідачем не надавався жодний транспортний засіб, про що свідчить відсутність на підприємстві співвідповідача наказу про закріплення будь-якого транспортного засобу за відповідачем. Співвідповідач звертає увагу суду на відсутність підтверджених доказів в матеріалах даної справи стосовно автомобіля «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ), на якому було вчинене ДТП, який ніколи не був у власності ТОВ «СТЕМАКС»: ні за договором купівлі-продажу, ні за договором оренди, ні за іншим речовим правом, а отже, співвідповідач не був володільцем джерела підвищеної небезпеки. Зазначає, що за юридичною ознакою володільцем джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує. За відсутності доведених доказів щодо володіння джерелом підвищеної небезпеки роботодавцем, останній не може нести відповідальність за самовільне та неправомірне використання транспортного засобу в своїх цілях працівником. Таке діяння працівника вважається неправомірним і саме на працівника має бузи покладено обов`язок відшкодовувати шкоду згідно з положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Співвідповідачу невідомо, на якій відповідній правовій підставі керував відповідач автомобілем «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ). В той час, з матеріалів справи, а саме з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4143040, укладеного між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вбачається, що страхувальником вищезгаданого транспортного засобу був - ОСОБА_4 , а не відповідач. Тож за вказаним полісом, обов`язок про відшкодування шкоди завданої транспортним засобом взяла на себе страхова компанія - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Відповідно до умов Полісу № АМ/4143040 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн. та 100 000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому, стягувати кошти у сумі 496 581,86 грн. позивачу слід спочатку зі страховика, і лише потім стягувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою з відповідача. Позовна заява та матеріали справи не містять доказів звернення позивачем до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, також не містять доказів щодо відмови у виплаті страхового відшкодування вищезгаданою страховою компанією. З огляду на викладене, просять у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «СТЕМАКС» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої злочином, відмовити в повному обсязі, та визнати ТОВ «СТЕМАКС» неналежним співвідповідачем.

Між тим, позивачкою ОСОБА_1 21.01.2022 до суду було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона вказує, що розмір заявленої до відшкодування завданої їй шкоди становить 196 581, 86 грн., з врахуванням вироку Черкаського апеляційного суду від 20.05.2021. При цьому зазначає, що наявні підстави для зменшення заявленої нею суми, оскільки дійсно, у серпні 2021 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило їй страхове відшкодування на встановлення надгробного пам`ятнику в розмірі 44 676 грн. (що складає 12 мінімальних заробітних плат станом на час ДТП, тобто на 2018 рік). Це є законодавчо встановлений ліміт для такого виду страхового відшкодування, а тому на вказану суму позовні вимоги підлягають зменшенню. Також страхова компанія виплатила їй 44 676 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка не є предметом розгляду даної справи. Отже, позивачка зменшила позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди із 196 581, 86 грн. до 151 905, 86 грн., яку і просила стягнути (т. 1 а.с. 150).

Ухвалою суду від 28.01.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду .

Також ОСОБА_1 було надано додаткові пояснення від 10.02.2022, в яких позивачка наполягала на відшкодуванні понесених нею витрат в повному обсязі, вказуючи, що витрати є реальними та документально підтвердженими. Щодо розміру заявлених нею позовних вимог зазначила, що нею дійсно було отримано страхове відшкодування в сумі 89352,00 грн., проте дана виплата складається з двох частин: 44 676 грн. за моральну шкоду; 44 676 грн. за надгробний пам`ятник. Вказаний ліміт відповідальності страховика (по 12 мінімальних заробітних плат на момент ДТП, тобто на 2018 рік) прямо визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: пункти 27.3 та 27.4 статті 27 цього Закону. Позивачка наголошує, що це дві самостійні статті витрат (виплат) страхової компанії. Предметом цього спору є виключно відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки вироком Черкаського апеляційного суду від 20.05.2021 залишено без змін вирок суду першої інстанції, з чим погодився і Верховний Суд, було вирішено питання про відшкодування моральної шкоди, вирок суду було скасовано та направлено на новий розгляд лише в частині матеріальної шкоди, тому нею від первісних позовних вимог було віднято 44676 грн., які були виплачені страховою компанією на відшкодування витрат на пам`ятник. Інша ж частина страхового відшкодування не має жодного відношення до заявлених позовних вимог, оскільки була виплачена на відшкодування моральної шкоди. Щодо визначеного законом ліміту відповідальності за завдану матеріальну шкоду вказувала, що цей ліміт визначено щодо відповідальності страхових компаній, а решту матеріальної шкоди має відшкодовувати особа, яка її спричинила. Щодо належного суб`єкта відповідальності вказала, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 не заявляв про те, що на момент ДТП перебував при виконанні трудових обов`язків, тому питання про залучення цивільного відповідача у кримінальному процесі і не виникало. Однак, було встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «СТЕМАКС», яке було залучено до справи співвідповідачем. ТОВ «СТЕМАКС» наполягає на тому, що ОСОБА_2 не перебував у відрядженні, проте робота торгівельного представника пов`язана із роз`їздами в різні торгівельні точки, магазини тощо по місту, по району, навіть по області. Це не є відрядженням, а є звичайним робочим днем торгівельного представника, тому перебування ОСОБА_2 в день ДТП не при виконанні трудових обов`язків могло би бути підтверджене виключно такими обставинами як: перебування у відпустці, перебування на лікарняному; вихідний день (якщо графік робочого тижня визначав відповідні вихідні дні); скоєння ДТП поза межами робочого часу (якщо розпорядок робочого дня визначає години, відмінні від часу, коли трапилася ДТП). Жодної із цих обставин ТОВ «СТЕМАКС» не навів і не обґрунтував. А тому вона вважає, що в момент ДТП ОСОБА_2 перебував при виконанні трудових обов`язків, і наявні підстави для покладення цивільно-правової відповідальності в цьому випадку на ТОВ «СТЕМАКС». З огляду на викладене, просить суд задовольнити вимоги згідно заяви про їх зменшення у повному обсязі, а стягнути відповідні кошти саме з ТОВ «СТЕМАКС». Водночас, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності на ТОВ «СТЕМАКС», ОСОБА_1 наполягає на тому, щоб сума заподіяної шкоди була в будь-якому разі стягнута у повному обсязі з того із відповідачів, кого суд визнає обґрунтовано відповідальним у цьому випадку.

В свою чергу, представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Чакаловим А.К. 14.02.2022 було надано письмові пояснення, у яких він просив суд врахувати судову практику викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі за № 147/66/17, оскільки у ОСОБА_2 , як особи яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, відсутній обов`язок з відшкодування позивачу суми в розмірі 151 905,86 гри., так як за полісом сума страхового відшкодування (ліміт відповідальності) становить 200 000,00 грн. При цьому ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 89 352,00 грн., що не перевищує ліміт застрахованої відповідальності відповідача (200 000,00 грн.). Крім того належним відповідачем в даній справі має бути ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , так як обов`язок з відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування несе страховик. Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволені позовних вимог позивача. Щодо доводів позивача про те, щоб суд самостійно визначив належного відповідача та стягнув заявлені кошти з того із відповідачів, кого суд визнає обґрунтовано відповідальним, адвокат посилався на те, що чинним ЦПК України не передбачено, що суд самостійно (зокрема з власної ініціативи) має право залучати співвідповідачів чи замінювати відповідачів на належних відповідачів, чи самостійно проявляючи припущення чи здогадки стягувати заявлені позивачем суми з осіб, які не є ні учасниками даного провадження (це зокрема ІІрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), ні відсутні пред`явлені позивачем до таких відповідачів позовні вимоги (це зокрема ТОВ «СТЕМАКС»). Тож, вкотре, просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гончар С.М. задоволено частково, рішення суду від 18.03.2022 змінено, постановлено виключити із мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 21.09.2022 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2022 та постанову Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 709/690/21 (провадження № 2/711/2189/22).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2022 цивільну справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Директором ТОВ «СТЕМАКС» 28.02.2023 до суду подано пояснення по справі, у яких зазначає, що свою незгоду із доводами, викладеними в позовній заяві ОСОБА_1 вказав у відзиві на позовну заяву та згодом у відзиві на касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 року. З огляду на те, що ТОВ «СТЕМАКС» не погоджується з вимогами заявленими до Товариства щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, а також на виконання вказівок Верховного суду викладених у постанові від 21.09.2022, вважає за необхідне надати суду пояснення по справі № 709/690/21. Щодо питання чи виконував ОСОБА_2 під час вчинення ДТП трудові обов`язки, повторно вказує, що дійсно перебував у період з 01.02.2017 по 30.06.2020 у трудових відносинах із ТОВ «СТЕМАКС». На дату вчинення ДТП, 23.08.2018, ОСОБА_2 займав посаду представника торговельного, Згідно з Наказом № 19 від 02.05.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису» було змінено структуру підприємства та затверджено Штатний розпис TOB «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» (протоколом 102 від 15.05.2019 року загальними зборами товариства прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «СТЕМАКС»), який введено в дію з 01.05.2018 року. Згідно із вищевказаним штатним розписом, в структурі підприємства було виділено Структурний підрозділ «Черкаси». Тобто, ОСОБА_2 станом на 23.08.2018 року був співробітником ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» на посаді представника торговельного Структурного підрозділу «Черкаси». Згідно даних з Табеля обліку використання робочого часу по Структурному підрозділу «Черкаси» за звітний період з 01.08.2018 по 31.08.2018 року, у ОСОБА_2 23.08.2018 був робочим днем із тривалістю робочого дня 7 годин. Відповідно до ст.ст. 53, 73 КЗпП 24 серпня - День Незалежності України - є святковим та неробочим днем, відповідно напередодні святкових і неробочих днів тривалість роботи працівників скорочується на одну годину. Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ», на підприємстві встановлений наступний режим роботи, що зобов`язуються виконувати всі працівники: початок роботи - 09:00; закінчення роботи - 17:30; перерва для харчування та відпочинку - з 12:00 до 12:30; вихідні дні - субота, неділя. Як вбачається з матеріалів справи, ДТП за участю ОСОБА_2 сталася близько 17 год 08 хв 23.08.2018 на трасі в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області. З огляду на вищезазначені обставини, 23.08.2018 року був робочим днем для ОСОБА_2 в межах часу з 9:00 до 16:30. На виконання службових обов`язків ОСОБА_2 , що були визначені трудовим договором, з боку ТОВ «СТЕМАКС» не надавався жодний транспортний засіб, про що свідчить відсутність у ТОВ «СТЕМАКС» наказу про закріплення будь-якого транспортного засобу за ОСОБА_2 . Трудові відносини між працівником та роботодавцем у ТОВ «СТЕМАКС» регламентуються Кодексом законів про працю України та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Посадова інструкція для посади «представник торговельний» на підприємстві не передбачена. Роботодавець самостійно вирішує, з огляду на свої господарські потреби та можливості, чи використовувати йому у своїй господарській діяльності транспортний засіб працівника, куди та з якою періодичністю відправляти працівника у відрядження та який обсяг обов`язків при цьому на нього покладати. Стверджує, що автомобіль «Chevrolet Aveo» (д.н.з. НОМЕР_1 ), на якому було вчинене ДТП ніколи не перебував у власності ТОВ «СТЕМАКС», про що свідчить відсутність даного авто на балансі ТОВ СТЕМАКС та/або наказу про закріплення будь-якого транспортного засобу за ОСОБА_2 . Також, вказаний автомобіль не перебував в користуванні на умовах оренди чи на будь -яких інших підставах, а отже, ТОВ «СТЕМАКС» не був та не є володільцем чи законним користувачем джерела підвищеної небезпеки, а тому їм не відомо, на якій правовій підставі ОСОБА_2 керував автомобілем «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 . Таким чином, просить у задоволені вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 16.03.2023 до участі у справі у якості третьої особи залучено ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Представником третьої особи адвокатом Пилипець А.Ю. 30.03.2023 направлено пояснення, які просить врахувати при вирішенні справи по суті. Разом з тим, щодо витрат на поховання та моральної шкоди вказує, що ДТП за участю відповідача сталася у 2018 році. Відповідно до ст. 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таким чином у 2018 році стався страховий випадок у розуміння положень Закону.Відповідно до ст. 27.4. Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, (ст. 27.4 Закону). Так, 16.07.2021 позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши необхідні документи за ст.ст. 27.3-27.4 Закону. ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» було здійснено розрахунок страхового відшкодування, сума якого склала 89 352,00 витрати на поховання та моральна шкода. Вказана сума страхового відшкодування, є лімітом відповідальності страховика, згідно ст. 27.3.-27.4 Закону, та була виплачена ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на користь позивача, що підтверджується платіжним дорученням від 16.08.2021. Оскільки страховик здійснив виплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності згідно Закону, ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» виконало взяті на себе зобов`язання перед позивачем у повному обсязі та належним чином у розумінні ст.ст. 598, 599 ЦК України.

Ухвалою суду від 30.03.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (дана ухвала занесена до протоколу судового засідання від 30.03.2023).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Гончар С.М. та позивач ОСОБА_1 підтримали зменшені позовні вимоги, з посиланням на підстави та доводи, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях позивачки ОСОБА_1 . Адвокат висловив свою позицію щодо того, що вважає, що право позивача порушені ОСОБА_2 . Так, на момент ДТП робочий день відповідача (працівника) був скорочений, отже пригода трапилась поза межами робочого часу. Інші докази встановлення іншого часу відсутні. У суму матеріальної шкоди серед іншого включена вартість поминальних обідів, які організовуються за звичаєм та виходячи з моральних засад суспільства.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Чакалов А.К. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, підтримав доводи та обґрунтування своєї позиції викладені у відзиві на позов та поясненнях у справі, просив у задоволенні позовних вимог відносно ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Вважає, що належним відповідачем є ТОВ «Стемакс». Додатково пояснив, що з матеріалів справи не вбачається, що відповідачу були повідомлені правила внутрішнього трудового розпорідку торгових працівників та за ним не був закріплений графік роботи. Так, відповідач ОСОБА_2 повертався з роботи до міста та був при виконанні своїх особ`язків під час дорожньої пригоди. Щодо шкоди повідомив, що поминальний обід не є витратами на поховання. Щодо відшкодування вартості пам`ятника, вважає, що вона повинна відшкодовуватися страховою компанією та є відшкодованою, отже, предмет спору у цій частині - відсутній. Окрім того, така вартість пам`ятника є завищеною, про що свідчить досліджений адвокатом ринок цін на таку послугу.

Представник співвідповідача ТОВ «СТЕМАКС» у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у яких заперечується позовні вимоги з проханням відмовити задоволенні у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засіданні не з`явився, до суду 30.03.2023 направлено пояснення, у яких просять розгляд справи проводити без участі їх представника.

Заслухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про задоволелння позовних вимог.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Черкаського апеляційного суду від 25.05.2021 року було скасовано вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.02.2021 року в справі №695/2968/19 щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_2 в частині розв`язання цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 - скасувати та призначити в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Строк відбуття покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту приведення вироку до виконання. В решті вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_2 залишено без змін.

Так, вироком суду в справі №695/2968/19 « ОСОБА_2 визнаний винуватим та засуджений за те, що 23 серпня 2018 року близько 17:08, керуючи автомобілем Chevrolet Aveo (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись від м. Золотоноша в напрямку м. Черкаси на 12 км + 600 м автодороги Золотоноша - Сміла - Умань, що в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, діючи не обережно, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищуючи максимально допустиму швидкість у населених пунктах (50 км/год), в момент об`єктивної спроможності не виявив небезпеку для руху у вигляді мопеду Ноnda Тасt (без реєстраційного номеру), під керуванням ОСОБА_3 , котрий, рухаючись в попутному напрямку, почав виконувати маневр розвороту, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з останнім.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій мопеду Ноnda Тасt (без реєстраційного номеру) ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких, знаходячись в КНП Третя Черкаська міська лікарня Черкаської міської ради, помер.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Chevrolet Aveo (д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 , а саме вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 19/12-1/17/18-СЕ/19 від 18 лютого 2019 року знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_2 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.».

У вироку Черкаського апеляційного суду встановлено, - «Щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_1 - 167876,86 гривень, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій. які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у моголу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до накладної, яка надана потерпілою ОСОБА_1 виготовлення та спорудження пам`ятника коштує 154 518 гривень станом на листопад 2018 року в м.Черкаси (т.1 а.к.п.50-52).

Захисник Демчик В.І. в інтересах обвинуваченого надав довідку про вартість виготовлення та спорудження пам`ятника в м.Черкаси станом на 06.05.2021 року, відповідно до якої його вартість становить 18807,00 гривень.

Таким чином наявна суттєва різниця (в 6 разів) ціни пам`ятника за даними наданими сторонами кримінального провадження.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Враховуючи значні розбіжності в ціні щодо витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, для усунення сумнівів у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілої витраченої суми, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди.»

Позивач, звертаючись до суду, просила стягнути 151 905, 86 грн матеріальної шкоди, яка складається з 13358, 86 грн за організацію та проведення поховання, що підтверджується договором -замовленням № 593 та довідкою КП «Комбінат комунальних підприємств» ЧМР від 25.08.2018 про сплату ОСОБА_1 указаних коштів, 11400 грн. за сплату поминального обіду, що підтверджується накладною № 14 від 26.08.2018, яка видана ОСОБА_1 , 2280 грн. за сплату поминального обіду, що підтверджується рахунком від 31.08.2018, який виданий ОСОБА_1 , 4560 грн. за сплату поминального обіду, що підтверджується рахунком від 30.09.2018, який виданий ОСОБА_1 , 10465 грн. за сплату поминального обіду, що підтверджується рахунком № 16 від 24.08.2019, який виданий ОСОБА_1 . Окрім цього, до суми, яка на думку позивача повинна бути стягнута, входить 154518 грн за виготовлення та встановлення пам`ятника, з яких 75 000 грн. авансу було сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 29.11.2018, а решта - 79 518 грн. сплачена згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 45 від 18.08.2019.

Однак, у зв`язку зі сплатою страховою компанією 44679 грн компенсації витрат на встановлення надгробного пам`ятника, про що йдеться у листі від 19.08.2021 № 8380, розмір позовних вимог позивачем був зменшений у частині встановлення та виготвлення надгробного пам`ятника.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам 'ятника.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у моголу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно із п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Відповідно до п. 11 наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 19 листопада 2004 року № 194, яким затверджено необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення заборонено надання послуг без оформлення договору замовлення.

Пунктом 10 зазначеного наказу передбачено, що договір замовлення заповнюється в двох примірниках, з яких один передається замовнику, другий виконавцю послуг. У додатку Державного комітету з питань житлово комунального господарства від 19 листопада 2004 року № 194 надано примірний договір замовлення, в якому повинні зазначатися: дані замовника та виконавця, вид поховання, а саме відбувається поховання, коли, перелік ритуальних послуг із зазначенням вартості, особливостей та термінів їх виконання, обсяги таких послуг з поховання та облаштування місця поховання, тощо. У визначені замовником терміни надання із обов`язковим зазначенням: найменування послуг; кількість; ціна однієї послуги; ПДВ; загальна сума замовлених послуг; примітка, в якій зазначається суб`єкт господарювання, що уклав з сільським головою або ритуальною службою договір про надання ритуальних послуг та обраний замовником для виконання даної послуги. Відповідно до п. 2.2. «Єдиної методики визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності», затвердженої наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 р. № 194 формування вартості послуг надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності здійснюється з урахуванням розрахунків обсягів надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності, планових витрат, визначених на підставі державних, галузевих нормативів витрат матеріалів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов`язкових платежів).Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України про «Поховання та похоронну справу» визначені принципи визначення вартості послуг та предметів ритуальної, а саме: доступність для кожного громадянина і рівності правових гарантій; визначення економічної обґрунтованості, планово-розрахункової собівартості та рентабельності при затвердженні ціни; відповідальності виконавчих органів І сільських, селищних та міських рад та органів виконавчої влади за встановлені дими ціни; відкритість, доступність та прозорість структури ціни; оплати тільки тих послуг, що відповідають вимогам нормативно-правових актів.

Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до вимогст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, належними є докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно дост.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Водночас, пунктом 15 статті 3 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, під розрахунковим документом слід розуміти документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (стаття 2 цього Закону).

Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням накладних та рахунків у випадках, передбачених Законом України від 06.07.2995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є правомірним.

Разом із тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначена законодавством (наказ ДПА України від 01.12.2000 № 614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (втратив чинність 11.03.2016); наказ Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів» (чинний)), то форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена.

Для визначення накладної чи рахунку як розрахункового документа він повинен відповідати вимогам підпункту 3.2 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 011.12.2000 № 614 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 105/5296), в частині зазначення в такому чеку: назви господарської одиниці, адреси господарської одиниці, загальної суми податку на додану вартість за усіма зазначеними в чеку товарами (для суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість), кількості, вартості придбаних товарів, вартості одиниці виміру товарів, найменування товарів, загальної вартості придбаних товарів, дати (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, підпису особи, що здійснює розрахунки.

Оцінивши надані позивачкою документи на відповідність вимогам до розрахункових документів, суд вважає, що вказаним вимогам відповідають: договір -замовленням № 593 та довідка КП «Комбінат комунальних підприємств» ЧМР від 25.08.2018, накладна № 14 від 26.08.2018 ФОП ОСОБА_5 , рахунок від 31.08.2018 ФОП ОСОБА_5 , рахунок від 30.09.2018 ФОП ОСОБА_5 , рахунок № 16 від 24.08.2019 ФОП ОСОБА_5 .

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення коштів за організацію поминальних обідів після смерті ОСОБА_3 суд окремо звертає увагу на те, що вшанування пам`яті померлого після поховання, через 9, 40 днів та через один рік після його смерті, відноситься до звичаїв та традицій.

Тому суд, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за можливе стягнути на користь позивача витрати на поминальні обіди після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язались поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Позивач надала суду заказ-наряд на виготовлення гранітного пам`ятника від 29.11.2018, укладеного між замовником ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 . У даному замовленні указано та погоджено вартість замовлення на суму 154518 грн., з яких 75 000 грн. авансу було сплачено згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 29.11.2018 та 79 518 грн. сплачена згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 45 від 18.08.2019.

Суд вважає, що позивач довела понесення нею витрат в розмірі 154518 грн. на виготовлення та встановлення пам`ятника.

Суд відхиляє посилання адвоката Чакалова А.К. на завищеність вартості установленого позивачем пам`ятника, посилання на відповідь ФОП ОСОБА_7 щодо середньої вартості гранітного пам`ятника та відмову у наданні відповіді КП «Комбінат комунальних підприємств» щодо середньої вартості гранітного пам`ятника на поховання у м. Черкаси станом на листопад 2018 року. Як раніше зазначалось у посиланні на п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Отже, враховуючи відсутність у матеріалах справи відповіді КП «Комбінат комунальних підприємств», відповідь ФОП ОСОБА_7 не може сприйматись судом як допустимий доказ визначення граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості, оскільки суду не надано відомостей щодо виду діяльності ФОП ОСОБА_7 та того, що ФОП ОСОБА_7 уповноважена збирати та надавати інформацію щодо граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Таким чином, виходячи із визначення понять поховання та предметів ритуальної належності, ритуальні послуги отримані позивачем були використані з моменту смерті ОСОБА_3 , відтак відповідно до наведених норм права вказані витрати, є розумними щодо їх кількості та призначення, а відтак підлягають відшкодуванню особі, яка понесла такі витрати, тобто позивачу 151905, 86 грн.

В ухвалі від 29.08.2022 у даній справі Верховний Суд, скасовуючи рішення попередніх інстанцій, серед іншого акцентував увагу на те, що при вірішення позовних вимог підлагяє встановленню факт виконання ОСОБА_2 під час вчинення ДТП трудових обов`язків, чи передбачалось під час виконання трудових обв`язків керування транспортним засобом, чи володів роботодавець транспортним засобом та чи була згода роботодавця на виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків із залученням джерела підвищеної небезпеки.

Обов`язковість для нижчих судів судових рішень ВС випливає з вимоги ст. 417 ЦПК України, згідно з якою вказівки суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

ОСОБА_2 , згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 28.01.2008, є власником автотранспортного засобу «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до матеріалів цивільної справи, ОСОБА_2 у період з 01.02.2017 та на день вчинення ДТП (23.08.2018) перебував у трудових відносинах із ТОВ «СТЕМАКС», що підтверджується копією розпорядження № SD000000245 від 31.01.2017 та відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

Станом на 23.08.2018 та згідно з Наказом № 19 від 02.05.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису» було змінено структуру підприємства та затверджено Штатний розпис TOB «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» (протоколом 102 від 15.05.2019 року загальними зборами товариства прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «СТЕМАКС»), який введено в дію з 01.05.2018 року, ОСОБА_2 займав посаду представника торговельного. Також, згідно із вищевказаним штатним розписом, в структурі підприємства було виділено Структурний підрозділ «Черкаси». Отже, ОСОБА_2 станом на 23.08.2018 року був співробітником ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ» на посаді представника торговельного Структурного підрозділу «Черкаси».

Як вбачається даних Табелю обліку використання робочого часу по Структурному підрозділу «Черкаси» за звітний період з 01.08.2018 по 31.08.2018 року, у ОСОБА_2 23.08.2018 був робочим днем із тривалістю робочого дня 7 годин, оскільки робочий день передував святковому та неробочому дню - День Незалежності України (ст.ст. 53, 73 КЗпП України).

Згідно п. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ТОВ «СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ», на підприємстві встановлений наступний режим роботи, що зобов`язуються виконувати всі працівники: початок роботи - 09:00; закінчення роботи - 17:30; перерва для харчування та відпочинку - з 12:00 до 12:30; вихідні дні - субота, неділя.

Окремої посадової інструкції щодо торгівельнго представника суду не надано.

Отже, виходячи з викладеного, робочий день відповідача ОСОБА_2 23.08.2018 року був у межах часу з 9:00 до 16:30.

З вироку суду від 23.02.2021 у справі 695/2968/19 вбачається, що ДТП за участю ОСОБА_2 сталася близько 17 год 08 хв 23.08.2018 на трасі в адміністративних межах с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області.

У матеріалах справі відсутні будь-які докази того, що на виконання службових обов`язків ОСОБА_2 ТОВ «СТЕМАКС» надавався транспортний засіб, що автомобіль «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було вчинене ДТП, перебував у власності ТОВ «СТЕМАКС» або перебував на балансі товариства.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо того, у даних спірних правовідносинах належним відповідачем є ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача до відпловідача ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до Правової позиції Верховного суду України у справі 6-2808цс15, №6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Дану позицію також підтверджено Постановою Верховного Суду Постановою по справі №344/10730/15-ц 14 лютого 2018 року.

Судом також при вирішенні вимог відшкодування матеріальноїшкоди враховується те, що згідно відповіді ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 19.08.2021 № 8380 ОСОБА_1 враховуючи умови ст. 27 п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було перераховано 44679 грн компенсації витрат на встановлення надгробного пам`ятника.

Сплата даних коштів позивачу сторонами у справі не оскаржувлась.

Отже, страхова компанія у даному випадку не може бути зобов`язаною особою особою у даних спірних відносинах.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 258-273 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 22, 23, 141, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Стемакс», третя особа Пр АТ «УСК КНЯЖА ВІЄНА ІНШУ ГРУП» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 151905, 86 грн відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1519,06 грн.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 27.11.2023.

Головуючий: Н. М. Кондрацька