КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

перевіривши виконання вимог статті 356 ЦПК України по цивільній справі за позовом Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2022 року,

встановив:

рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2022 рокуу задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням, позивач 14 грудня 2023 року подав до суду апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження. При цьому позивач вказував, що копія оскаржуваного рішення була отримана ним 26 жовтня 2022 року, підстав для поновлення строку не вказував.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В даному випадку оскаржуване рішення було ухвалено судом 12 жовтня 2022 року та оприлюднено в ЄДРСР 27 жовтня 2022 року. Апеляційна скарга подана 14 грудня 2023 року, тобто після спливу річного строку з дня ухвалення рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач був обізнаний про розгляд справи судом, отримував від суду поштову кореспонденцію, в тому числі про призначення справи до розгляду на 12 жовтня 2022 року, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.40, 69). Доказів про те, що позивач після ухвалення судом рішення звертався до суду із заявами про видачу його копії матеріали справи не містять. Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що копія рішення була отримана позивачем 26 жовтня 2022 року.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

За таких обставин скаржник, який є позивачем у справі та був обізнаний про розгляд справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня ухвалення рішення та виготовлення його повного тексту, а тому незалежно від причин пропуску строку у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді:

№ справи: 756/5554/22

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2508/2024

Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.