Номер провадження: 22-ц/813/1308/24
Справа № 522/9347/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Чернявської Л.М. 14 березня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 19265,65 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що відповідач з вересня 2019 року ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, які стягнуто з нього судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2019 року (справа №522/14538/19). Заборгованість відповідача по аліментам за період з 27.08.2019 року по 01.07.2022 року становила 40693,50 грн.

09.06.2021 року ОСОБА_2 зверталася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 01.02.2021 року. Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2021 року у справі №522/10912/21 позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі, та з відповідача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 01.02.2021 року в розмірі 19030,00 (дев`ятнадцять тисяч тридцять) грн. Відповідач продовжує не сплачувати аліменти, а відтак, позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

У зв`язку із вищевикладеним, з врахування уточнень від 14 жовтня 2022 року та заяви про збільшення позовних вимог від 07.12.2022 року, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за період з 01.02.2021 року по 01.09.2022 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 21248 грн. 68 коп. та відшкодувати судові витрати у розмірі 1500,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2023 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за період з 01.02.2021 року по 01.09.2022 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 21248,68 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат (витрат на правничу допомогу адвоката) у розмірі 6500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано відсутність вини платника аліментів у несплаті аліментів, оскільки до квітня 2022 року ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів та про наявність виконавчого провадження. Крім того, судом першої інстанції не було враховано факт тривалого лікування та смерті матері відповідача, що є суттєвою обставиною при визначені розміру пені, оскільки характеризує матеріальний та сімейний стан платника аліментів.

05.10.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому позивач просила апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2022 року залишити без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні та з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2019 року по справі № 522/14538/19 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 27.08.2019 року і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Бурлею К.Я. 07.10.2019 року за вказаним судовим наказом, виданим 06.09.2019 року, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60224781.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 03.12.2021 року у справі №522/10912/21 ухвалено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів було задоволено

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за період з 01.09.2019 року по 01.02.2021 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 19030 гривень.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.06.2023 року у справі №522/10912/21, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03.12.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

При постановленні вказаного судового рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність належних та допустимих доказів повідомлення державним виконавцем Савіна В.В. про початок виконання судового наказу суду про стягнення з останнього аліментів є доказом того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів.

З розрахунку державного виконавця вбачається, що за період з лютого 2021 року по вересень 2022 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів по судовому наказу № 522/14538/19 складала 43704 грн. (а.с. 147).

Однак, з цього ж розрахунку вбачається, що у вересні-жовтні 2022 року ОСОБА_1 у повному обсязі було сплачено вказану суму заборгованості, у зв`язку із чим станом на 01.11.2022 року у відповідача заборгованість по сплаті аліментів по судовому наказу № 522/14538/19 від 06.09.2019 року була відсутня (а.с. 147).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що сума за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з лютого 2021 року по вересень 2022 року, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 21248,68 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Абзацом першим ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справі №6-1554цс16, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16.03.2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

У постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що про наявність відкритого виконавчого провадження ВП №60224781 ОСОБА_1 дізнався у квітні 2022 року зі справи про адміністративне правопорушення № 522/4047/22, яка розглядалась Приморським районним суду м. Одеси, щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП, (керування транспортним засобом будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами).

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів про сповіщення ОСОБА_1 про відкриття вказаного виконавчого провадження, аналогічно відсутні і письмові докази про направлення на адресу ОСОБА_1 постанов, винесених держаним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №60224781.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у несплаті аліментів у період з 01.02.2022 року по квітень 2022 року, тобто, заборгованість зі сплати аліментів за вказаний період виникла не з вини боржника, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів.

Що стосується періоду прострочення сплати аліментів з квітня 2022 року по 01.09.2022 року, то колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення неустойки (пені) за вказаний період за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, оскільки з 04.04.2022 року ОСОБА_1 вже був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження ВП №60224781, та про свій обов`язок сплатити заборгованість зі сплати аліментів.

Однак, вказана заборгованість у повному обсязі була сплачена ОСОБА_1 жовтні 2022 року.

З урахуванням викладеного, загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2022 року по 01.09.2022 року становить 5830,65 грн.

Кількість днів прострочення: 154 дні

(1309х1%х154=2015,86)+(1309х1%х123=1610,07)+(1309х1%х93=1217,37)+(1372х1%х62=850,64)+(1372-931=441х1%+31=136,71) = 5830,65 грн.

Одночасно колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано факт тривалого лікування та смерті матері відповідача, що є суттєвою обставиною при визначені розміру пені, оскільки характеризує матеріальний та сімейний стан платника аліментів.

Колегія суддів враховує, що апелянтом не надано жодного належного письмового доказу того, що мати перебувала саме на його утриманні, та саме ОСОБА_1 матеріально її забезпечував та оплачував лікування.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення розміру неустойки за період з 01.04.2022 року по 01.09.2022 року.

Щодо судових витрат.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 30.05.2022 року, квитанціями про оплату послуг та актами виконаних робіт.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1500,00 грн.

Крім того, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 300 грн.

При вищевказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із юридичною природою спірних правовідносин і закон, що їх регулює, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за період з 01 квітня 2022 року по 01 вересня 2022 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5830,65 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) користь держави судовий збір у розмірі 300 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе