Справа № 523/3615/24
Провадження №2-з/523/10/24
У Х В А Л А

"06" березня 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Далеко К.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

29.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», про поділ майна подружжя, якою просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вмісту індивідуального банківського сейфу № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», що був наданий ОСОБА_2 в користування на підставі Додаткового договору № 1881/1535-2022-0003 до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 1881/1535-2022;

- зобов`язання ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» зробити опис вмісту індивідуального банківського сейфу № НОМЕР_1 в ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», що був наданий ОСОБА_2 в користування на підставі Додаткового договору № 1881/1535-2022/003 до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 1881/1535-2022, та надати до суду відповідну письмову інформацію про вміст банківського сейфу.

В обгрунтування заяви зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує конфлікт майнового характеру, щодо поділу майна подружжя. Зазначений спір стосується наступного майна: грошових коштів (приблизно у розмірі 30 000 доларів США), що зберігаються в готівковій формі у банківському сейфі № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», на підставі договору оренди індивідуального банківського сейфу №1881/1535-2002, укладеного з ОСОБА_2 ; транспортного засобу Honda CR-V, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що був придбаний сторонами за спільно нажиті кошти 03.03.2023 року, та оформлений на ОСОБА_2 . Наразі триває підготовка позовної заяви про поділ майна подружжя. Однак, ОСОБА_2 повідомила третім особам, що наразі має намір забрати з банківського сейфу № НОМЕР_1 в ПАТ АБ «Південний» усі спільно нажиті подружжям грошові кошти, що зберігаються в готівковій формі (приблизно 30 000 доларів США), через що у подальшому буде унеможливлено їх поділ та встановлення розміру. Зволікання із забезпеченням позову призведе до неможливості з`ясування розміру спільно нажитих подружжям грошових коштів, що зберігаються у банківському сейфі, та в подальшому ускладнить виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя.

04.03.2023 року заява про забезпечення позову була розподілена, за допомогою автоматизованого розподілу справ, на суддю Далеко К.О.

Сторони до суду не викликались, в порядку ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Під - час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суддею встановлено, що предметом майбутнього поділу між сторонами, являється:

- транспортний засіб Honda CR-V, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- грошові кошти (приблизно у розмірі 30 000 доларів США), що зберігаються в готівковій формі у банківському сейфі № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», на підставі договору оренди індивідуального банківського сейфу №1881/1535-2002, укладеного з ОСОБА_2

При цьому, заявник ОСОБА_1 не знає точну суму грошових коштів, що може перебувати у банківському сейфі № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», тобто обґрунтовує заяву про забезпечення позову виключно припущеннями.

Суддя зазначає, що заявлений до застосування заявником захід забезпечення позову - накладення заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо вмісту індивідуального банківського сейфу № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», що був наданий ОСОБА_2 в користування на підставі Додаткового договору № 1881/1535-2022-0003 до Договору оренди індивідуального банківського сейфу № 1881/1535-2022 не є співмірним майбутньому предмету позову, а також не є адекватним заходом забезпечення позову.

Зокрема, в банківському сейфі № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» можуть знаходитись будь-які речі, у тому числі належні на праві особистої власності як ОСОБА_2 , так і третім особам.

В свою чергу, предметом майбутнього позову ОСОБА_1 , як вбачається зі зміст поданої ним заяви, будуть саме грошові кошти, визначені родовими ознаками, у розумінні ч. 2 ст. 184 ЦК, а не вміст банківського сейфу №048 в Публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ».

Суддя зазначає, що має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суддя повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18), які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин.

За таких обставин, суддя вважає що негативні наслідки від вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову будуть значно більшими, порівняно із негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Стосовно вимоги заяви про забезпечення позову про зобов`язання ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ» зробити опис вмісту індивідуального банківського сейфу № НОМЕР_1 в ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», що був наданий ОСОБА_2 в користування, суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову сама по собі є виконавчим документом.

Тому, покладання на третю особу певних зобов`язань, в рамках розгляду заяви про забезпечення позову, на думку судді не відповідає змісту ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, вимоги співмірності заходів забезпечення позову предмету позову, вимоги адекватності заходів забезпечення позову, суддя приходить до висновку щодо залишення заяви про забезпечення позову без задоволення, з підстав її необґрунтованості та недоведеності зазначених в ній обставин.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ», про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала складена 06.03.2024 року.

Суддя: К.О. Далеко