Справа № 216/2594/18
провадження №2/216/70/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді Бутенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравець А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

У С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

23 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю, а саме належної їй частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом примусового вселення позивача в зазначене домоволодіння та визначення порядку користування вказаним домоволодінням, виділивши в користування позивача житлові кімнати за погодженням з відповідачем, а місця загального користування: кухню ванну кімнату, вбиральню, коридори та присадибні земельні ділянки залишити в спільному користуванні.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.05.2013 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, спадкоємцем 1/16 частки майна є позивач по справі, а спадкоємцем 3/16 частки є відповідач по справі ОСОБА_2 . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: 1/4 частки житлового будинку, який має такий опис: житловий будинок АДРЕСА_2 , що належало спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Уколовою Н.М. 11.04.2008 за реєстровим № 1-1690.

Крім того, 11.04.2008 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті свого батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна є його донька ОСОБА_1 , а спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна є ОСОБА_6 , а свідоцтво про право власності на 1/4 частку житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 видане ОСОБА_4 . Спадковим майном, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: 1/4 частки житлового будинку, який має такий опис: житловий будинок АДРЕСА_2 , що належало спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою в Дніпропетровської області 07.04.1964 за реєстровим № 2-1310.

11.04.2009 року ОСОБА_7 , належну їй 1/2 частку житлового будинку, який має такий опис: житловий будинок АДРЕСА_2 , що належала їй на підставі Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори 18.11.1958 р. за реєстровим № 2-11579, подарувала ОСОБА_2 , на підставі чого 11.04.2009 року за реєстровим № 2-806 державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенією Михайлівною, було посвідчено договір дарування.

Отже виходячи з викладеного видно, що власницями житлового будинку, який має опис: житловий будинок АДРЕСА_2 , є сторони по справі. Не зважаючи на те, що позивач є співвласницею зазначеного вище будинку, але станом на теперішній час вона так і не змогла скористатися своїм правом на користування своєю власністю.

Позивач позбавлена права користування своїм нерухомим майном через ряд поважних причин, серед яких зокрема важливу роль посідає насилля в сім`ї та самоправством з боку відповідача та її родичів, оскільки відповідач разом зі своїм батьком ОСОБА_8 почали псувати та розкрадати майно, що знаходиться в спільній сумісній власності.

З метою врегулювання між позивачем та відповідачем стосунків щодо користування житловим будинком, позивач пропонувала відповідачу звільнити від її речей одну жилу кімнату у межах її частки у праві власності, навіть в добровільному порядку укласти договір про порядок користування цим житлом. Однак, домовитися сторонам та вирішити спірне питання не вдалося, внаслідок чого позивач змушена звернутися до суду.

Встановлення порядку користування житловим приміщенням, запропонованим позивачем в позовній заяві, не порушує права жодного зі співвласників житлового будинку. Запропонований порядок користування будинком не порушує і прав відповідача на отримання у користування певної частини житлового приміщення у межах розміру її ідеальної частки кожного з них, а навпаки є більшим. Посилаючись на ст. ст. 11, 15-16, 319, 358, 364, 367, 386, 391 ЦК України, позивач просить встановити порядок користування житловим приміщенням на підставі рішення суду.

ІІ. Заперечення відповідача та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Онопченка Ю.В. від 07.06.2018 року, прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання до розгляду справи по суті у спрощеному провадженні на 11.10.2018 року (том 1 а.с. 22).

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 2158 від 04.12.2018 року, у зв`язку з припиненням у судді ОСОБА_9 повноважень судді з 07.11.2018 року, зазначену цивільну справу № 216/2594/18, шляхом повторного перерозподілу, було передано судді Бутенко М.В., для подальшого розгляду та прийнято до свого провадження (том 1 а.с.115).

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2018 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, прийнято справу до свого провадження та визначено розгляд справи (том 1 а.с. 117).

27.07.2018 року та 31.07.2018 року на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 просили відмовити в задоволенні позову, виходячи з того, що позов не обґрунтований, незаконний та такий що не відповідає діючим обставинам. Так, належною частиною спірного домоволодіння позивач користується вільно, перешкод їй ніхто не чинить. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її рідний дідусь ОСОБА_5 , після смерті якого згідно закону, його спадкоємцями були ОСОБА_7 - бабуся, ОСОБА_11 - мати та ОСОБА_1 - тітка. На момент життя дідусю ОСОБА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 07.04.1964 року, зареєстрованого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою за № 2-1310, належала 1/2 частина житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_7 (бабуся) успадкувала 1/4 частину житлового у з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджувалося свідоцтвом про власності на частку в спільному майні подружжя від 11.04.2008 р., видане державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М. за реєстровим № 1-1690, ОСОБА_6 (матуся), та позивач ОСОБА_1 успадкували по 1/8 частини вищевказаного майна. ІНФОРМАЦІЯ_4 стався ще один страшний удар для сім`ї: померла мати ОСОБА_6 . Після смерті матусі за рішенням Саксаганського районного суду від 02.02.2011 року за справою № 2-238/11 між батьком ОСОБА_8 , рідною сестрою ОСОБА_12 , відповідач успадкувала 1/8 частину житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 11.04.2009 року бабуся ОСОБА_7 склала заповіт, згідно якого вона заповіла відповідачу 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою господарчих побутових будівель і земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 01.08.2011 року не стало бабусі ОСОБА_7 . Виконавши обов`язок даний їй бабусі та її волю, згідно заповіту, скориставшись своїм правом, на протязі встановлених законом 6 місяців, вона звернулася до приватного нотаріусу з питання оформлення та отримання спадщини. Беручи до уваги, що на момент смерті бабусі позивачка була пенсійного віку, то згідно законодавства, не зважаючи на заповіт, останній все одно виділялася обов`язкова доля зі спадкового майна. Отже, згідно законодавства відповідач отримала 3/16 часток житлового будинку, а тітка ОСОБА_1 отримала 1/16 з 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, починаючи з 24 травня 2013 року позивач та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Частина відповідача складається з 1/8 частки, отриманої у спадщину після матері ОСОБА_6 , 1/2 частини - подарованої відповідачу бабусею та 3/16 частини отриманої у спадщину після смерті бабусі ОСОБА_7 за заповітом. ОСОБА_1 володіє 1/8 частиною, яку отримала у спадщину після дідуся ОСОБА_5 та 1/16 частиною - після бабусі ОСОБА_7 . Відповідач також зазначила, що починаючи з моменту, коли ОСОБА_1 стала власницею вищевказаного нерухомого майна, а тобто з моменту отримання спадщини, вона не утримувала своє майно: не оплачувала комунальні послуги, не доглядала за житловим будинком, не виконувала жодних ремонтних робіт, пов`язаних з збереженням даного майна, не доглядала за земельною ділянкою, яка примикає до даного житлового будинку, хоча вона мала повний доступ і можливість робити це. Крім того, вона ніяким чином не доглядала власну матір ОСОБА_7 . Все це виконували батьки відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_8 : вони доглядали бабусю, забезпечували її продуктами та медичними препаратами. Крім того, вони вирішували питання з водовідведенням, коли траплялися затоплення погреба та колодязя. Відповідач вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що нею чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй частиною домоволодіння. Отже, станом на теперішній час звернення позивача до суду з вказаним позовом є передчасним та необґрунтованим. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (том 1 а.с. 28-33, 40-46).

16.06.2022 року позивач надала суду письмові заперечення на відзив, де зазначила, що доводи, викладені у відзиві на позов, не є обґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню при розгляді справи, виходячи із наступного. Відповідач здійснює тиск на свідків, оскільки вона отримала відмову свідчити від сусіда ОСОБА_13 , це останній свідок, який спілкувався з її мамою, це він сказав, що до нього приходив батько відповідача ОСОБА_14 , після чого, вони з дружиною відмовились свідчити на суді. Свідок ОСОБА_15 також була в істериці, після візиту до неї відповідача та її батька. Ця справа є дуже гучна, багато людей можуть бути свідками, але вони бояться помсти зі сторони ОСОБА_16 . Батьківський паркан, який відповідач демонтував, без згоди позивача подарував сусіду ОСОБА_17 . Це є цілеспрямований підкуп свідків. Відповідач одноосібно приймає всі рішення, пов`язані із сумісною власністю не повідомляючи позивача, з чим остання не може погодитися (том 1 а.с. 208-209).

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем дійсно виник спір щодо користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їм на праві спільної часткової власності. Користуючись своїми правами співвласника спірного житлового будинку, позивач просить захистити її права шляхом встановлення порядку користування цим будинком на підставі рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити позивачу у задоволені позову з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача ОСОБА_3 , який був присутній у судовому зсіданні повністю підтримав позицію відповідача та надав до закінчення судових дебатів заяву про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши позивача на підтримку поданого позову, відповідача та її захисника, які проти його задоволення заперечували, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 1/2 частка цеглового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 07 квітня 1964 року за реєстром № 2-1310 та зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі № 34-30 (а. с. 14).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2008 року, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М., що спадкоємцем на 1/2 частку спадкового майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач, частка якої складає 1/4 частка цеглового будинку А-1 житловою площею 84,9 кв.м., загальною площею 136,2 кв. м. з господарчими та побутовими будівлями: огорожа 1-3, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка переходить у користування позивачу. При цьому, свідоцтво про право власності на 1/4 частку житлового будинку видане ОСОБА_4 , а свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видане також ОСОБА_6 , що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14121214 від 11.04.2008 року (том 1 а. с. 14-16).

Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2013 року, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С., що спадкоємцем на 1/16 частки спадкового майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач, частка якої складає 1/16 житлового будинку АДРЕСА_2 , що належало померлій ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М. 11.04.2008 року за реєстровим № 1-1690. При цьому, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/16 частки у спадковому майні видано також ОСОБА_2 (а.с. 16), вказані обставини підтверджуються витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34077625 від 24.05.2013 року (а.с. 17).

На підставі Договору дарування, за час свого життя ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 належну їй 1/2 частку житлового будинку, який має такий опис: житловий будинок АДРЕСА_2 , на підставі чого 11.04.2009 року за реєстровим № 2-806 державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенією Михайлівною, було посвідчено договір дарування 11.04.2009 року (а.с. 10-11).

Отже, частина відповідача ОСОБА_2 складається з 1/8 частки, отриманої у спадщину після матері ОСОБА_6 , 1/2 частини - подарованої відповідачу бабусею ОСОБА_7 та 3/16 частини отриманої у спадщину після смерті бабусі ОСОБА_7 за заповітом. ОСОБА_1 володіє 1/8 частиною, яку отримала у спадщину після дідуся ОСОБА_5 та 1/16 частиною - після бабусі ОСОБА_7 , протилежного матеріали справи не містять (а. с. 18).

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з виділеним ідеальними частками. Отже, належність на праві спільної часткової власності позивачу 1/4 частки житлового будинку, а відповідачу сумарно 3/4 частки житлового будинку, ніким із сторін не оспорюється та судом під сумнів такі обставини не ставляться.

V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх доводів та заперечень.

Так позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю, зазнаючи при цьому, що між сторонами склалися неприязні та напружені відносини, тому вона як співвласник позбавлена можливості користуватися своїм нерухомим майном через дії відповідача, яка чинить перешкоди та не дає їй можливості фактично заселитися до вказаного домоволодіння.

Як встановлено судом, встановити порядок користування нерухомим майном добровільно сторони відмовляються, викладене учасниками справи не спростовується, але позивач наполягає на тому, що немає доступу до батьківського будинку, бо відповідач продовжує перешкоджати користуватися її власністю, а відповідач це заперечує, вказуючи, що перешкод не чинить.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_18 , суду пояснила, що позивачку не знає, знає відповідачку приблизно з 2003 року, бо звертались до неї з питань встановлення водних лічільників приблизно в 2003 року. Звернулась до них в 2012 році, система опалення була в дуже поганому стані. Коли проводили ремонтні роботи, люди, які присутні в залі (позивачка та її чоловік) ніколи не приходили та не допомогали під час ремонту, бабусі допомогала лише відповідачка та її батько. Він не бачив інших рідних, була зроблена заміна котельного обладнання. З 2003 року за виконану роботу оплату здійснювала відповідачка та її батько, іноді бабуся. Свідку невідомо, з якого саме року в цьому будинку було встановлено водопостачання, до нього звернулись у 2003 році щодо наружних робіт, виклик здійснила відповідачка.

Свідок ОСОБА_8 , який доводиться батьком відповідачки пояснив, що позивач -сестра його покійної жінки, стосунки неприязненні, бо пов`язані з дуже некоректною та хамською поведінкою позивачки. Мати позивачки неодноразово просила допомоги від неї, але вона відмовлялась. Зазначає, що він не чинить жодних перешкод для знаходження позивача в домі. 04.07.23 року позивачка самовільно проникла у будинок, вибила вікно, її чоловік штовхав його доньку, викликали поліцію, склали заяву, позивачка та її чоловік самовільно встановили двері, вирізали батареї, перешкод в користуванні дому з його сторони не було.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що позивач ОСОБА_20 доводиться їй колегою, з нею склалися приятельські відносини. З ОСОБА_21 не знайома, з позивачкою познайомилася в 2020 році, їй відомо, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком. Зазначає, що двохповерховий будинок, який належав батькам ОСОБА_20 , однак після смерті батька частина належала ОСОБА_20 , а частина її матері. Відомо, що батьки ОСОБА_20 були розлучені, відносини в них були як у сусідів. Кожну п`ятницу ОСОБА_20 їздила до батьків, тепло про них казала. ОСОБА_20 часто казала, що не може потрапити до будинку, двері зачинені. Коли матір потрапила до лікарні, позивач її шукав, їздила до неї в лікарню, доля цього будинку мені невідома ОСОБА_20 казала, що її мама дивно поводиться, що не хоче її бачити, але особисто вона цього не чула. До сьогодняшніго дня ОСОБА_21 не бачила, її батька бачила один раз на похоронах, в домоволодінні була лише один раз, на похоронах. Свідку відомо, що ОСОБА_20 мала сестру ОСОБА_22 , на момент смерті батька вона ще була жива. Вдома у ОСОБА_20 свідок була раза 3, була знайома з матір`ю ОСОБА_20 , поза межами будинку не спілкувалась з матір`ю ОСОБА_20 . Про відносини в родині знала лише зі слів ОСОБА_20 , іноді чула, як вона говорила з матір`ю по телефону. Вона не може сказатти, де саме мешкала ОСОБА_20 , коли мати хворіла. Не знає, хто проживав з матір`ю, знає, що ОСОБА_20 їздила до матері в лікарню, не знає хто піклувався про матір під час хвороби.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , приходить до висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України є її обов`язком.

Так, відповідно до повідомлення слідчого СВ Центрально-Міського РВ Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_23 від 28.05.2013 року, виданого Центрально-Міським районним відділом КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, заява позивача щодо вжиття заходів до сім`ї ОСОБА_24 та його донька ОСОБА_25 , які самовільно замінили в будинку її батьків, стару огорожу на нову та змінили місце її розташування, змістивши огорожу приблизно на 2-5 метрів, не узгодивши з гр. ОСОБА_1 , зареєстрована в ЖЕО та за фактом заяви 14.05.2013 року відкрито кримінальне провадження № 0001740 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України (самоправство) (а.с. 8). Однак, 03.05.2013 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення), що також підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 23.05.2013 року наявною в матеріалах цивільної справи (а.с. 9).

Дослідивши акт сусідів від 25.01.2018 року, поданий позивачем до суду в копії неналежним чином завіреній (а.с. 6), встановлено, що анкетні дані сусідів мешканців вулиці зазначені в ньому ОСОБА_26 , ОСОБА_27 нічим не підтверджуються, що ставить під сумнів чи дійсно заявлені в ньому особи являються сусідами позивача, тому не може бути розцінений судом належним та допустимим доказом виявлених фактів порушення прав співвласника.

Крім того, подані позивачем до матеріалів справи 8 (вісім) фотографій спірного помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в підтвердження тих обставин, що зазначене пошкодження приходить в повну несправність та зазнає постійних руйнувань, у зв`язку з тим, що відповідач не здійснює належний догляд за будинком та не допускає для проживання та здійснення огляду за будинком позивача, не можуть бути розцінені судом, як встановлений факт перешкоджання ОСОБА_2 у реалізації права іншого власника на використання власності для проживання в будинку, тому спростовує доводи позивача в частині здійснення їй перешкод в користуванні з боку відповідача.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Окрім того, Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно частини 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власниками своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Проте, в даному випадку, як слідує з особистих пояснень, наданих відповідачем та не спростованих позивачем у судовому засіданні, станом на день вирішення цієї справи з`ясувалося, що позивач встановила паркан аби дістатися до своєї частини будинку, при цьому жодною із сторін не ставилося перед судом питання про виділення їм часток в натурі та проведення відповідної експертизи задля вирішення питання стосовно усунення перешкод в користуванні власністю.

Звертаючись до суду позивач не виклала свої позовні вимоги відповідно до вимог діючого законодавства, не конкретизовано який саме порядок користування спірним будинком, адже частки сторін по справі ідеальні, в натурі частки будинку ніким не виділялися, тому вирішити даний спір без проведення відповідної експертизи неможливо.

Сторонами під час розгляду справи так і не запропоновано варіанти визначення порядку користування житловими кімнатами, місцями загального користування та присадибною земельною ділянкою, яке б задовольнило обидві сторони, а запропонований позивачем порядок користування житловим будинком без висновку експерта не можливо реалізувати аби влаштувало обидві сторони, тому з матеріалів справи не зрозуміло, яку саме мету перед собою ставив позивач звертаючись до суду.

Отже на підставі вищевикладеного, позивач не надав суду належних обґрунтувань того, чим саме порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок дій відповідачки, які виразилися в здійснення перешкод позивачу. Додані до позовної заяви повідомлення з Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, постанова про закриття кримінального провадження від 23.05.2013 року, ксерокопія акту сусідів від 25.01.2018 року, та фотографії спірного помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не є доказами наявності перешкод у вселенні та користуванні позивачем належним їй нерухомим майном. Інших доказів до матеріалів справи позивачем не додано.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні позову за безпідставністю.

Позовних вимог про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити її право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 368 ЦК України) позивач суду не заявляв.

За змістом положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем, на переконання суду, не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається позивач та були б достатніми для підтвердження наявності перешкод зі сторони відповідача у користуванні та володінні йому належним нерухомим майном та неможливістю вселенню позивача до спірного домоволодіння, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 258, 259, 260, 261, 264, 265, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , проживаюча та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаюча та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення у повному обсязі складено 29 травня 2024 року.

Суддя М.В. Бутенко