Дата документу 23.04.2024 Справа № 331/2974/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2974/23
Провадження №22-ц/807/980/24
Головуючий в 1-й інстанції - Жукова О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 20 лютого 2024 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1/3336109 від 30.11.2018 року у розмірі 216 759,69 гривень, судовий збір 3251,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30.11.2018 року Акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" та фізична особа - резидент України ОСОБА_1 уклали Комплексний договір №1/3336109. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається відповідачу на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно цього Договору та Правил надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.com.ua. Відповідно до вищезазначеного Кредитного договору, позивач надає відповідачу кредит у сумі 342 686,78 грн., строком з 30.11.2018 р. до 29.11.2025 р., а відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту. Однак, відповідачем порушені умови Кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені Кредитним договором. З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, дану заборгованість не погашено. Внаслідок невиконання умов Кредитного договору у Відповідача перед Позивачем станом на 28.02.2023 року є наявною заборгованість в загальному розмірі 216 759,69 грн., через що позивач звернувся до суду з вказаним позовом .

27.06.2023 представником відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку була подана зустрічна позовна заява до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, в якій представник відповідача просив суд визнати недійсним пункт Кредитного договору № 1/3336109, що передбачав обов`язок позичальника сплатити комісійну винагороду 2,5% від суми кредиту. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що згідно з п. 1.5.2. Кредитного договору, комісійна винагорода здійснюється одноразово за здійснення операції по видачу кредиту Позичальнику в розмірі 2,50% від суми кредиту зазначеної в п.1.1 Договору. Жодної додаткової інформації, про те, що розуміється (які саме послуги) під "Комісійною винагородою" підписана заява не містить. Таким чином, Договір містить умови, щодо сплати ОСОБА_1 за додаткові послуги, перелік яких не визначено. Позивач повністю не погоджується з умовами Договору щодо сплати коштів за комісійною винагородою, вважає зазначені умови несправедливими, і такими, які прямо суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», а також Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим за захистом свої законних прав та інтересів позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2024 року, позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (місце знаходження: м. Київ, вул. Євгена Чикаленка, 42/4, ) заборгованість за Кредитним договором № 1/3336109 від 30.11.2018 року в сумі 205 428,21 грн., в тому числі: 48 905, 87 грн. - прострочена заборгованість; 136 017, 27 грн. - строкова заборгованість; 20 505,07 грн. - прострочені відсотки, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3081,43 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні відсотків та визнанні пункту 1.5.2 нікчемним та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що комісійна винагорода сплачується за здійснення операції по видачі готівки, тому не можна стверджувати, що договір між сторонами містить додаткову послугу зміст якої не визначено. Інформація, щодо сплати комісії та нарахування відсотків була доведена до відома позичальника, і він погодився з нею при підписанні договору.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2018 р. між «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1/3336109.

Відповідно до п.1.1. Банк надає Позичальнику на умовах забезпечення, повернення, строковості , платності та цільового характеру використання кредит у сумі 342 686, 78 грн..

Строк користування кредитом узгоджено сторонами з 30.11.2018 р. по 29.11.2025р. Позичальник повертає кредит Банку щомісячно, кожного наступного за розрахунковим місяця, згідно Графіка платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору), який є його невід`ємною частиною, але не раніше ніж за 5 календарних днів до дати, визначеної Графіком платежів по кредиту.

Банк виконав зобов`язання за договором, що підтверджено платіжною інструкцією від 30.11.2018 № 24829312-2.

Згідно з п. 1.5.1 за користування кредитом Позичальник сплачує щомісячно процентну винагороду за користування кредитом в розмірі 15,90% річних (фіксована процентна ставка). Проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту.

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує комісійну винагороду: - одноразово - за здійснення операції по видачу кредиту Позичальнику в розмірі 2,50% від суми кредиту зазначеної в п.1.1 Договору.

Відповідно до пункту 3.2.5 Кредитного договору у разі несплати Позичальником чергового платежу по кредиту та/або процентах за користування кредитом протягом 30 календарних днів та/або іншого порушення зобов`язань за Договором та/або Договором застави Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів та штрафних санкцій, а також вимога про виконання порушеного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати направлення повідомлення, та попередження про звернення стягнення на предмет застави у разі нвиконання цієї вимоги.

Пунктами 3.2.6, 3.2.7 Кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення Позичальником кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені.

ОСОБА_1 тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28.02.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 216 759, 69 грн., в тому числі: 48 905, 87 грн. - прострочена заборгованість; 136 017, 27 грн. - строкова заборгованість; 29 419, 88 грн. - прострочені відсотки; 2 416,67 грн. - нараховані відсотки.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.10.2022 року Банк направив позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення - вимоги. Докази отримання повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Задовольняючи вимоги первісного позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що на 31 календарний день - 20 листопада 2022 року, з моменту пред`явлення банком дострокової вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» нараховувати передбачені договором проценти припинилося. За таких обставин наявні підстави для відмови у позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), нарахованих після 20 листопада 2022 року та зарахованих в рахунок прострочених відсотків в розмірі 8914,81 грн. (2497,22 грн./30 днів * 20 днів) - 2416,67 грн., - 2497,22 грн., - 2336,11 грн. = 8914,81). Також відсутні підстав для стягнення з ОСОБА_1 нарахованих відсотків в сумі 2 416,67 гривень (арк.с.12-19), оскільки зазначені відсотки нараховані також після спливу 31 календарного дня з моменту пред`явлення банком дострокової вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» доведено належними та допустими доказами наявність між Банком та ОСОБА_1 договірних зобов`язань, факт порушення останнім зобов`язань за договором, наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості, а також наявність заборгованості, яка з урахування висновків суду щодо відсутності підстав для стягнення прострочених та нарахованих відсотків після 20.11.2022, складає 205 428,21 грн., в тому числі: 48 905, 87 грн. - прострочена заборгованість; 136 017, 27 грн. - строкова заборгованість; 20 505,07 грн. - прострочені відсотки, і зазначена сума підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, суд першої інстанції, дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 було встановлено одноразову плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, то пункт 1.5.2 договору є нікчемним, між тим, комісійна винагорода була сплачена ОСОБА_1 30.11.2018 року в сумі 8567,17 грн., при цьому позивачем вимоги здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, або вимоги про повернення йому коштів, переданих на виконання нікчемних умов кредитного договору, відповідно до статті 216 ЦК України пред`явлено не було, а тому вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

30.11.2018 р. між «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1/3336109.

Банк виконав зобов`язання за договором, що підтверджено платіжною інструкцією від 30.11.2018 № 24829312-2.

ОСОБА_1 тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28.02.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 216 759, 69 грн., в тому числі: 48 905, 87 грн. - прострочена заборгованість; 136 017, 27 грн. - строкова заборгованість; 29 419, 88 грн. - прострочені відсотки; 2 416,67 грн. - нараховані відсотки.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.10.2022 року Банк направив позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення - вимоги. Докази отримання повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою.

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, щодо необхідності зменшення розміру заборгованості за рахунок нарахованих відсотків та частини прострочених відсотків, як таких, що були нараховані після 20 листопада 2022 року.

Що стосується визнання нікчемним умов договору щодо виплати комісійної винагороди передбаченої п. 1.5.2. Кредитного договору, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує комісійну винагороду: - одноразово - за здійснення операції по видачу кредиту Позичальнику в розмірі 2,50% від суми кредиту зазначеної в п.1.1 Договору.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Вказані висновки викладені у у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні вимог за зустрічним позовом слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 квітня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков