Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/2500/23

Номер провадження: 2/511/19/24

23 квітня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання- Ніколас С.О.,

за участю:

представника позивача адвоката - Радіонова О.Л..(дистанційно)

представника відповідача Одеської обласної прокуратури - Пантась О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, третя особа без самостійних вимог - Приморська окружна прокуратура м.Одеси про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви.

В лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача Держави України в особі Державного казначейства України у рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним засудженням 149500 грн.

Вказана позовна заява, яка уточнена позивачем в порядку ст.43 ЦПК України (а.с.169) мотивована тим, що ОСОБА_1 у період часу з 08.09.2020 року мав статус підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

19.08.2020 року йому було вручено повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 125 КК України, а 08.09.2020 року вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Протягом періоду часу з 22.09.2020 року по 31.05.2022 року відбувався розгляд обвинувального акту у Приморському районному суді м. Одеси та 31.05.2022 року вироком цього ж суду його визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу 1700 грн, з яким він не погодився та подав апеляцію до Одеського апеляційного суду .

Ухвалою Одеського апеляційного суду 09.08.2022 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задоволено частково. Обвинувальний вирок Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року скасовано та закрито кримінальне провадження №0001911 від 24 серпня 2019 року за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України -у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Оскільки провадження по справі закрито по реабілітуючим його обставинам, вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним пред`явленням обвинувачення, незаконним засудженням на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним и діями органів дізнання , досудового слідства, прокуратури і суду" №266/94-ВР від 01.12.1994 року.

Вважає, що знаходження в статусі підозрюваного, обвинуваченого та підсудного - є тим особливим положенням, що об`єктивно зумовлює наявність моральних страждань у нього, як в особи, яку правоохоронні органи безпідставно звинувачували у злочині.

В результаті зазначених неправомірних дій органів досудового розслідування йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок незаконного та невмотивованого притягнення до кримінальної відповідальності та подальших процесуальних рішень відносно нього протягом тривалого строку. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Його непокоять неврози, , на тривалий час - 24 місяці, протягом періоду притягнення до кримінальної відповідальності, він вимушено змінив свої життєві плани, багато справ довелося відкласти.

Розмір моральної шкоди просив визначити йому з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону N 266/94-ВР).

Згідно наведеного у позові розрахунку позивач виходить з того, що він перебував під слідством та судом з 08.09.2020 по 09.08.2022, а саме 23 місяців, з розрахунку - 6500 грн. мінімального розміру заробітної плати (станом на дату вступу рішення в силу) за кожен місяць і це є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди в мінімальному розмірі в сумі 149500 грн. (23 місяці х 6500 грн.=149 500.00 грн.).

На підставі вищевикладеного просить суд позовну заяву задовольнити та стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України кошти для відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів в розмірі 149 500 грн.

17.04.2023 року відповідач Державна казначейська служба України подала відзив на позов , в якому заперечували проти задоволення позову та просили у позові відмовити.(а.с.101) Відзив мотивований необґрунтованістю позовних вимог та недоведеністю обставин щодо завдання позивачеві моральної шкоди. Відповідач зазначив, що позивач невірно визначив відповідачів по справі. Так Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу (стаття 43 Бюджетного кодексу України) Звертають увагу суду на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України), а не казначейство.

Також зазначили, що вимоги позивача є необгрунтованими, так як ним не надано судових рішень, якими б визначалась незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи, а позивач дані обставини не довів в суді.

Крім цього, посилаючись на статті 13 Закону №266/94-ВР вважають, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Тобто, органу який визначений у частині 1 статті 11 Закону №266/94-ВР (Одеській обласній прокуратурі) слід було здійснити заходи передбачені у даній статті, а саме, визначити розмір відшкодовуваної шкоди, про що винести постанову. Натомість, позивач самостійно здійснив розрахунок заподіяної йому шкоди, чим порушив визначений вищевказаним законом порядок визначення розміру належного відшкодування.

Крім цього зазначили, що позивач неправильно визначив розмір відшкодування, так як відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням вищевикладеного відповідач навів свій можливий розрахунок моральної шкоди, що може бути відшкодований на користь ОСОБА_1 , який би мав би обраховуватись виходячи з: період перебування під слідством та судом 2 481,00 грн , а саме: 23 місяці * 2 481,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік») = 57 063,00 грн.

27.04.2023 року Приморська окружна прокуратура м.Одеси, яка на стадії підготовчого судового засідання мала також статус відповідача подали відзив на позов (а.с.119), а потім надали пояснення на позов (а.с.145) , в яких також просили відмовити в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. Зазначили, що вертаючись до суду із позовом у цій справі позивачем вказано на заподіяння шкоди Державою, а саме діями органу -Приморської окружної прокуратури міста Одеси, яка здійснювала процесуальне керівництво у кримінальному провадженні та у подальшому здійснювали підтримання державного обвинувачення у суді першої інстанції.

Утім здійснення певних процесуальних дій у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні та під час судового розгляду відноситься до повноважень органів досудового розслідування та прокуратури згідно з вимогами КПК, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому жодних належних та допустимих доказів протиправності дій прокуратури позивачем відповідно до положень ст. 81 ЦПК України не надано, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури. Також зазначили , що кримінальне провадження відносно позивача закрито по підставам, які є нереабілітуючими і позивач не має права на відшкодування шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним и діями органів дізнання , досудового слідства, прокуратури і суду" №266/94-ВР від 01.12.1994 року. Також вважають, що ОСОБА_1 не довів в суді реальність спричинення йому моральної шкоди.

06.11.2023 року відповідачем Одеською обласною прокуратурою подано відзив на позовну заяву (а.с.184), в якому також просили відмовити в задоволенні позову виходячи з недоведеності позивачем протиправності дій прокуратури. Також зазначили , що кримінальне провадження відносно позивача закрито по підставам, які є нереабілітуючими і позивач не має права на відшкодування шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним и діями органів дізнання , досудового слідства, прокуратури і суду" №266/94-ВР від 01.12.1994 року. Позивачем невірно визначено по справі коло відповідачів. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення моральної шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 послався на ухвалу Одеського апеляційного суду від 09.08.2022, у справі № 522/16308/20 про закриття кримінального провадження №0001911. Поряд з цим судом апеляційної інстанції закрито вказане кримінальне провадження на підставі п.9-1) ч. 1 ст.284 КПК України - у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2) ч.І ст.284 КПК України. Вважають, що закриття судом апеляційної інстанції кримінального провадження відбулося не у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (п. 1 ч.1 ст. 284 КГІК України, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України), невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. З ч.1 ст. 284 КПК України), а тому підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу на підставі вищевказаного Закону відсутні.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.04.2023 року за клопотанням представника позивача розгляд справи призначено дистанційно. (а.с.115)

Ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні Приморську окружну прокуратуру виключено із числі відповідачів та залучено до участі у справі в якості третьої особи (а.с.137)

Ухвалою суду від 12.10.2023 року залучено до участі у справі в якості співвіповідача Одеську обласну прокуратуру. (а.с.178)

Ухвалою суду від 08.11.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про прийняття до спільного розгляду позову ОСОБА_3 . (а.с.205)

Ухвалою суду від 08.11.2023 року року підготовче провадження по справі закрито та спрву призначено до розгляду по суті.

Позиції сторін в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Радіонов О.Л., який приймав участь у розгляді справи дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку, просив позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представники відповідачів Державної Казначейської служби України, третьої особи Приморської окружної прокуратури м.Одеса в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Пантась О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Судом по справі встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001911 від 24.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зареєстрованому на підставі заяви від ОСОБА_3 , в якій останній просить вжити заходів до ОСОБА_1 , який 23.08.2019 спричинив йому тілесні ушкодження.

Підставою реєстрації указаного кримінального провадження слугувала заява ОСОБА_3 від 23.08.2019 року, що надійшла ЧЧ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області, про вжиття заходів до ОСОБА_1 , який 23.08.2019 спричинив йому тілесні ушкодження.

Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва здійснювався прокурорами Одеської місцевої прокуратури №3 (наразі - Приморська окружна прокуратура). (а.с.20)

ОСОБА_1 у період часу з 08.09.2020 мав статус підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

Постановою слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області від 28.08.2019 кримінальне провадження № 0001911 було закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України.(а.с.49)

Між тим 11.11.2019 слідчим СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області винесено постанову про відновлення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.(а.с.50)

26.11.2019 слідчим СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області перекваліфіковано кримінальне правопорушення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та 19.08.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. (а.с.21)

08.09.2020 року ОСОБА_1 вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному, провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України (а.с.22-26).

Протягом періоду часу з 22.09.2020 по 31.05.2022 року відбувався розгляд обвинувального акту у Приморському районному суді м. Одеси (копія матеріалів судової справи додається, оригінал перебуває в Приморському районному суді м. Одеси).

31.05.2022 року вироком Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 визнано винуватим в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень. Цивільний позов ОСОБА_3 - задоволено частково. (а.с.27)

Не погодившись з вироком Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2022 28.06.2022 захисником в інтересах ОСОБА_1 подана апеляційна скарга (а.с.29)

Ухвалою Одеського апеляційного суду 09.08.2022, провадження №11 -кп/813/1593/22, справа №522/16308/20 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень - скасовано. Закрито кримінальне провадження №0001911 від 24 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України -у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України.(а.с.51)

14.09.2022 до Одеського апеляційного суду скерована заява про роз`яснення судового рішення у частині вирішення позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивача ОСОБА_3 , яка розглянута та задоволена ухвалою Одеського апеляційного суду 27.09.2022 року та зазначено, що підстави закриття провадження є реабілітуючими обвинуваченого(а.с.66)

Мотиви суду та нормативно-правове обгрунтування.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями дшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; нормативно-правовий акт № 266/94-ВР від 01.12.1994">статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно із частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що з 01.01.2022 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 6 500,00 грн.

Висновки суду.

Щодо наявності умов виникнення права на відшкодування шкоди відповідно до положень Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року та статті 1176 ЦК України.

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом.

Так вищенаведеними доказами по справі позивачем підтверджено, що ОСОБА_1 у період часу з 08.09.2020 мав статус підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду 09.08.2022, провадження №11 -кп/813/1593/22, справа №522/16308/20 скасовано обвинувальний вирок відносно нього, ухвалений Приморським районним судом м.Одеси від 31 травня 2022 року, яким ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та провадження у справі закрито на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України.

В матеріалах справи наявна копія нескасованої постанови слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області від 28.08.2019 року, відповідно до якої кримінальне провадження № 0001911 відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України .(а.с.49)

Суд вважає, що з огляду на вищенаведені обставини у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом, яким він скористався, доводячи що його реабілітовано після незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і він має право на відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові по справі № 610/3221/19-ц від 28.10.2020 року , в якій суд зазначив, що виходячи із буквального тлумачення норми статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» можна дійти висновку, що усі перелічені випадки, як то: незаконне засудження; незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконне взяття і тримання під вартою; незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконне накладення арешту на майно; незаконне відсторонення від роботи (посади), інші процесуальні дій, що обмежують права громадян є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди, тобто такими що не охоплюються їх початком, до прикладу - незаконне взяття під варту і їхнім закінченням винесенням виправдувального вироку за реабілітуючих обставин. Отже, за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно?розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. (постанова ВС у справі № 14-514 цс 19 від 25.03.2020 року)

При цьому суд погоджується з доводами відповідачів, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України. Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях мають вирішуватися за правилами КПК України.

Між тим закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати., про що зробила висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19).

Тому суд вважає, що доводи відповідачів щодо відмови позивачу в задоволені позову по тій підставі, що відсутні рішення щодо визнання неправомірними дій органів прокуратури у кримінальному провадженні є безпідставними.

Також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно?розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено обов`язок цих органів роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Позовні вимоги про відшкодування шкоди, заявлені до суду, мають бути розглянуті по суті Такий висновок суду викладений у постанові ВС у справі № 263/9955/17 від 18.03.2020 року)

Матеріали справи не містять даних щодо роз`яснення цього права позивачу, як і не містять даних про звернення позивача з заявою до відповідних органів, однак це не є підставою для відмови у розгляді його позову по суті.

Тому доводи відповідача Державного казначейства про те, що позивачеві належить відмовити в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, так як для стягнення такого виду шкоди передбачений інший спеціальний порядок, не заслуговують на увагу.

Щодо правових підстав реалізації права на відшкодування шкоди відповідно до положень Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року.

Так позивач звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом, так як кримінальне провадження відносно нього закрито по реабілітуючим його підставам ухвалою Одеського апеляційного суду .

Позивач стверджував, що закривши провадження по справі на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, Одеський апеляційний суд суд фактично закрив її на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто за реабілітуючими його обставинами.

В свою чергу відповідач Одеська обласна прокуратура та третя особа Приморська окружна прокуратура вважають, що закриття кримінального провадження за п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України не є обставиною , яка реабілітує обвинуваченого.

Між тим , в ухвалі Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції, маючи не скасовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, не постановив ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ч. 7 ст. 284 КПК України, а ухвалив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 .

Також апеляційний суд вказав, що слідчим суддею та прокурором постанова про закриття кримінального провадження від 28.08.2019 не скасовувалась, що свідчить про те, що, на теперішній час у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року, наявна постанова про закриття кримінального провадження, що, відповідно до вимог п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження апеляційним судом з підстав, передбачених п. 2, ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім цього, 27.09.2022 року Одеський апеляційний суд, в своїй ухвалі щодо роз`яснення ухвали від 09.08.2022 року зазначив, що 09 серпня 2022 року Одеський апеляційний суд своєю ухвалою скасував вирок Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року відносно ОСОБА_1 та закрив кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, що є реабілітуючою підставою.

Частиною 3 ст. 129 КПК України встановлено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. За таких обставин апеляційний суд роз`яснює, що у даному випадку цивільний позов ОСОБА_3 по суті не вирішується, а залишається без розгляду.»

Суд погоджується з доводами позивача, що дані висновки суду також свідчать на користь позивача і є доказом того, що кримінальне провадження відносно нього закрито по реабілітуючим обставинам.

Відтак наявність ухвали Одеського апеляційного суду Одеської області від 09.08.2022 року про закриття кримінального провадження на підставі пункту п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України надає право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно?розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо визначення та обчислення розміру відшкодування шкоди, завданої позивачеві.

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути на його користь 149 500 грн на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, за час перебування під слідством та судом з 08.09.2020 по 09.08.2022, а саме 23 місяців, з розрахунку - 6500 грн. мінімального розміру заробітної плати (станом на дату вступу рішення в силу) за кожен місяць.

Суд вважає, що доводи позивача про заподіяння йому діями відповідача, який підтримував обвинувачення у даному кримінальному провадженні, заслуговують на увагу, так як перебування під слідством по даному кримінальному провадження та під час незаконного засудження вочевидь не могло не завдати позивачу маральних страждань, не вплинути на його спосіб життя, репутацію, та життєві плани.

Перевіряючи правильність розрахунку, суд враховує, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19.

Враховуючи викладене, ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 149500,00 грн. (23 повних місяців х 6 500,00 грн.).

Щодо належного відповідача.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Отже кошти повинні стягуватись з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі статтей 55, 62, 124, 129 Конституції України, статтей 23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», керуючись статтями 4, 12, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів, - задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області від 05.12.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 149 500,00 (сто сорок дев`ять тисяч п`ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ж. В. Теренчук