Номер провадження: 22-ц/813/672/24
Справа № 520/536/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Кешкентія Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року по справі за позовом АТ «Альфа Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2016 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулися до суду з позовом, який в подальшому уточнили, про стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за договором кредиту N 2006/13-2.06/826 від 06 жовтня 2006 року у сумі 835198,85 грн, посилаючись на порушення відповідачем умов договору кредиту (т. 1, а.с. 2-4).

03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 заявив зустрічні позовні вимоги про визнання договору кредиту і договору іпотеки, що були укладені між сторонами 06 жовтня 2006 року недійсними (т. 1, а.с. 49-55).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року вирішено позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступника Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк») задовольнити: стягнути з ОСОБА_1 користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Договором кредиту №2006/13-2.06/826 від 06.10.2006 в сумі 37085,76 доларів США, де борг за тілом кредиту 32560 дол. США і борг за відсотками 4525,76 дол.США; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 12528 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» - правонаступника Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки суд вирішив залишити без задоволення (т. 2, а.с. 169-173).

30.12.2021 не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Кешкентій Денис Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» - правонаступника ПАТ «УкрСоцбанк» відмовити в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору кредиту та договору іпотеки задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та дослідження всіх наданих до суду доказів. Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що зазначених грошових коштів від АКБ «УкрСоцбанк» ОСОБА_1 не отримував та від 2013 року триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000209 від 15 січня 2013 року щодо заволодіння майном та грошовими коштами громадян, серед яких і ОСОБА_1 , саме з підстав 70000 дол. США нібито отриманих ОСОБА_1 , однак фактично отриманих іншим чоловіком - ОСОБА_2 . Крім того, апелянт також зазначає, що при оформленні зазначеного кредиту за кредитним договором № 2006/13-2.06/826 на суму 70000 дол. США використовувалися підроблені документи, зокрема довідка про заробітну плату № 37/07 від 25 вересня 2006 року та на момент укладення відповідного кредитного договору у банку взагалі була відсутня ліцензія на кредитування фізичних осіб у іноземній валюті, яке здійснюється згідно ст. 3 декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (т. 2, а.с. 177-186).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні 06.10.2006 договору кредиту сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту саме в доларах США, а не в національній валюті України, в подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу та не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на відшкодування завданих йому збитків.

Вимоги про визнання недійсним договору іпотеки витікають з вимог про визнання договору кредиту недійсним, тому правові підстави для визнання забезпечувального договору недійсним відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду

Як вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 2006 року АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2006/13-2.06/826, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_1 отримав споживчий кредит в сумі 70000 дол.США. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит у повному обсязі та сплатити відсотки в розмірі 13% річних за користування кредитом щомісячними платежами в розмірі 390 дол. США до 05.10.2021 (т. 1, а.с. 6-10).

В матеріалах справи наявна заявка на отримання кредиту від ОСОБА_1 датована 25.09.2006 (т. 1, а.с. 10), заява на видачу готівки № 7-04 від 09.10.2006, отримувач ОСОБА_1 , на якій міститься підпис отримувача (т. 1, а.с. 69)

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 09.10.2006 сторони уклали іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 12.12.2003 (т. 1, а.с. 128-131).

Банк вимоги, передбачені кредитним договором виконав та надав позичальнику кредитні кошти. Позичальник здійснював погашення заборгованості, однак в повному обсязі зобов`язання не виконував.

13.07.2015 банк направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором та повідомив про заборгованість станом на 13.07.2015 в розмірі 36 280,62 дол. США (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки позичальник прострочив виконання кредитних зобов`язань, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зауважує, що кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» мали ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями станом на момент укладення кредитного договору, про що свідчить лист Національного банку України № 41-211/1496 від 11.07.2003 «Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями, та заходи впливу застосовані до банків щодо здійснення окремих операцій».

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності реальної процентної ставки та подорожчання кредиту відхиляються апеляційним судом, оскільки можуть бути підставою для звернення до суду з іншими позовними вимогами, так як в цьому випадку спір виник щодо порядку виконання договору, а заявлені обставини не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. При цьому апеляційний суд зауважує, що альтернативний розрахунок заборгованості апелянт до суду не надавав.

Відповідальність та настання відповідних правових та матеріальних наслідків за використання позичальником довідки про доходи, яка не відповідає дійсності, покладається саме на позичальника, а не на кредитора, оскільки саме позичальник несе відповідні ризики.

Доводи щодо застосування строку позовної давності відхиляються апеляційним судом, оскільки погашення заборгованості за кредитним договором встановлено ануїтентними платежами та до кожного з них окремо обраховується строк позовної давності, а крім того після 2007 року позичальник здійснював погашення заборгованості, тобто вчиняв дії щодо визнання боргу (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Факт звернення апелянта до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення сам по собі не впливає на правову оцінку правовідносин, які виникли між сторонами та на вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, оскільки в рамках кримінального провадження не встановлені обставини, які могли би вплинути на юридичну долю спору в цій справі. Відповідач має право на компенсацію завданих йому збитків внаслідок скоєння відносно нього злочину, ці відносини мають деліктний характер та фактично мали місце після виникнення договірних відносин між позивачем та відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору, кредитний договір не оскаржувався позичальником, а позов про визнання недійсним договору був поданий після того, як банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окремо, апеляційний суд роз`яснює, що в тому випадку, якщо між особами виникли грошово-зобов`язальні правовідносини, особа, яка вважає, що її права були порушені діями іншої сторони має право на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення грошових коштів з наданням доказів на підтвердження своїх вимог (розписок, договорів тощо).

Інші доводи апелянта спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, зводяться до формальних міркувань та не впливають на вирішення справи по суті. Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, з врахуванням вище наведеного, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кешкентія Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 24 квітня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк