Справа № 185/177/24
Провадження № 2/185/1551/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 березня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.,

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа - Фонд державного майна України про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява надійшла до суду 04 січня 2024 року, згідно з відміткою на конверті позовна заява здана на пошту 27 грудня 2023 року.

Ухвалою від 26 січня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Фонд державного майна України.

Позиція позивача

Позивачка посилається на те, що вона з 1978 року по теперішній час безперервно проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначена квартира надавалася як службове житло її чоловікові, який працював на підприємстві, правонаступником якого є відповідач. Житловий будинок, в якому знаходиться квартира, у 2004 році переданий до статутного фонду підприємства відповідача. З 1965 року будинок перебуває у користуванні колишніх співробітників підприємства.

Позивачка зазначає, що вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє спірною квартирою з 1978 року по теперішній час. Це володіння є безтитульним, тобто не ґрунтується на жодній правовій підставі володіння майном (рішення про вселення, договір, ордер тощо), тому на думку позивачки наявні підстави для визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.

Ціна позову, визначена позивачкою 48 800 грн.

Позиція відповідача

Відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не подав відзив, оформлений згідно з вимогами статті 178 ЦПК України.

Натомість 06 березня 2024 року надійшла заява про затвердження мирової угоди, підписаної ОСОБА_1 та головним виконавчим директором ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Вороніним С.А.

Таким чином позовні вимоги відповідачем фактично визнаються.

Фактичні обставини, встановлені судом

До позовної заяви додано відповідь представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на адвокатський запит, за змістом якої об`єкт нерухомості «Будинок бригадира» перегін Ароматна-Благодатна 5 км Вербківська сільрада Павлоградський район Дніпропетровська область, є приватною власністю ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно акту Фонду державного майна від 16 листопада 2004 року, оформленого на виконання Указу Президента України від 03 березня 2003 року № 185 «Про заходи роздержавлення ВАТ ДХК «Павлоградвугілля» та спільного наказу Міністерства палива та енергетики України та Фонду державного майна № 403/1356 «Про здійснення функцій з управління майном та акціями ВАТ ДХК «Павлоградвугілля», який є підставою для реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав. (а.с.5)

За змістом відповіді представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на адвокатський запит спірне нерухоме майно перебувало у державній власності. Зокрема у технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому станом на 22 січня 2014 року, вказано, що замовником технічної інвентаризації є держава Україна.

Проте з даної відповіді не зрозуміло, чи відбувся перехід права власності на спірне нерухоме майно від держави до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Будь-яких правовстановлюючих документів на спірне майно матеріали справи не містять. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні відомості про реєстрацію права власності чи іншого речового права на спірне майно.

КП Павлоградське МБТІ надано відповідь на адвокатський запит, згідно якої в АДРЕСА_2 розташований будинок, що складається з чотирьох квартир. (а.с.6)

За інформацією Вербківської сільської ради від 23 березня 2021 року, залізничному будинку затверджено адресу: АДРЕСА_2 . Житловий будинок поділений на чотири квартири. Користувач квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 (а.с.8)

22 січня 2014 року Колективним підприємством Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 . Квартира АДРЕСА_3 складається з тамбуру, кухні, коридору, двох житлових кімнат, передньої та кладової, загальна площа приміщень 50.4 кв.м. (а.с.9-10)

В технічному паспорті вказано, що документ виготовлено за замовленням держави Україна.

Водночас КП Павлоградське МБТІ на запит адвоката надало відповідь, що станом на 22 січня 2014 року на підставі замовлення ДТЕК Павлоградвугілля проводилася інвентаризація будинку по вулиці з/б 5км в селі Нові Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, який знаходився на балансі Філії Павлоградпогрузтранс ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с.20)

Розгляд заяви про затвердження мирової угоди

За текстом мирової угоди позивач та відповідач у даній справі дійшли згоди, що домовленість за даною мировою угодою є наступною: «визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 кв.м».

Сторони мирової угоди відзначають, що визнання права власності на квартиру за позивачкою обумовлюється тривалістю її проживання в цьому житлі.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти.

Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що:

- майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу;

- учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами;

- майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

За умовами мирової угоди, яку сторони просять затвердити, відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» погоджується на визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно, тобто фактично розпоряджається цим майном.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України право розпоряджання майном належить виключно власникові цього майна.

До мирової угоди не додано документів, підтверджуючих право власності відповідача на спірне майно і відповідно право вчиняти будь-які дії щодо цього майна.

Верховним Судом у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 924/925/17 зроблено висновок, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

Відповідач шляхом укладення мирової угоди бажає передати нерухоме майно у власність позивачці, однак такий порядок набуття права власності за набувальною давністю суперечить зазначеному висновку Верховного Суду.

Оскільки умови мирової угоди суперечать закону, у затвердженні мирової угоди слід відмовити і продовжити судовий розгляд справи.

Норми права, які застосував суд

Як визначено статтею 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо умов набуття права власності за набувальною давністю у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

Зокрема ВП ВС зазначає, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 Цивільного кодексу України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.

Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Водночас згідно з постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 924/925/17 встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

За інформацією КП Павлоградське МБТІ інвентаризація спірного майна здійснена на замовлення ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно інвентаризаційної справи будинок по АДРЕСА_2 знаходився на балансі Філії Павлоградпогрузтранс ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна, однак, баланс не визначає підстав знаходження майна у власності, перебування майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності на це майно.

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надано інформацію про те, що об`єкт нерухомості «Будинок бригадира» перегін Ароматна-Благодатна 5 км Вербківська сільрада Павлоградський район Дніпропетровська область, є приватною власністю ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно акту Фонду державного майна від 16 листопада 2004 року, оформленого на виконання Указу Президента України від 03 березня 2003 року № 185 «Про заходи роздержавлення ВАТ ДХК «Павлоградвугілля» та спільного наказу Міністерства палива та енергетики України та Фонду державного майна № 403/1356 «Про здійснення функцій з управління майном та акціями ВАТ ДХК «Павлоградвугілля», який є підставою для реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав.

Як визначено статтею 182 Цивільного кодексу України, в редакції станом на 16 листопада 2004 року , право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права

власності не встановлена судом.

Згідно статті 334 Цивільного кодексу України, (в редакції, чинній станом на 16 листопада 2004 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

У відповідь на адвокатський запит ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зазначив, що об`єкт нерухомості багатоквартирний житловий будинок, в якому знаходиться спірна квартира є його приватною власністю на підставі акту Фонду державного майна від 16 листопада 2004 року, тобто відбувся перехід права власності на це майно від держави до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Згідно діючого на той час законодавства (статті 182 ЦК України) перехід права власності на нерухомі речі підлягав обов`язковій державній реєстрації, отже право власності у набувача такого майна виникало з моменту державної реєстрації такого права.

Однак ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не було здійснено державну реєстрацію свого права власності на нерухоме майно багатоквартирний житловий будинок, отже право власності відповідача не це майно не виникло і відповідно не виникло право укладати будь-які угоди стосовно цього майна.

Тобто відповідач, не оформивши належним чином набуття ним права власності на майно, вважає себе власником цього майна, за змістом наданої ним відповіді на адвокатський запит. (а.с.5)

Як визначив Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 924/925/17, за набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

За наявності підстав вважати, що власник майна (якщо такий є) упродовж тривалого часу не виявляє наміру визнати спірне майно своїм, тобто він погодився із його втратою, таке майно може бути визнано власністю фактичного добросовісного володільця.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред?являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК.

Згідно з частиною 3 статті 344 Цивільного кодексу України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Як зазначає у позові ОСОБА_1 , вона з 1978 року по теперішній час користується спірною квартирою, наданою як службове житло її чоловікові, який працював на підприємстві, правонаступником якого є відповідач. Викладені позивачкою обставини відповідачем не заперечуються.

За змістом статті 123 Житлового кодексу України, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення.

Отже позивачка вселилася до спірної квартири та проживала в ній на законних підставах як член сім`ї наймача і єдиним правом, яким вона наділена, є право користування цією квартирою.

Зазначене унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 344 ЦК України, оскільки позов про визнання права власності з підстав, визначених у цій статті, не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником майна.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо невизнання, оспорення або порушення права користування позивачки спірною квартирою. Більш того, за змістом позовної заяви будинок, в якому знаходиться квартира, з 1965 року перебуває у користуванні колишніх співробітників підприємства і право користування житлом цих осіб ніким не оспорюється.

Позивачка вказує на те, що ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не може у позасудовому порядку передати їй у власність спірне житло оскільки відсутні всі правовстановлюючі документи, необхідні для укладення нотаріального правочину.

Однак відсутність правовстановлюючих документів на майно не є підставою для визнання права власності на це майно за набувальною давністю.

Тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судові витрати на сплату судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа - Фонд державного майна України про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Судові витрати на сплату судового збору покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

-Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, 76, ,

-Фонд державного майна України, 01133 місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/9, .

Суддя У.М. Болдирєва