Справа № 308/7495/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Логойди І.В.,

за участі секретаря судового засідання Янцо М.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу №308/7495/22 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Пітух В.І.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру загальною площею 226,00 , житловою площею 49,60, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року, в розмірі 198661,18 дол. США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.05.2022 року складає 5810839,51 грн. (70415,86 дол. США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 122528,58 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5716,74 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом); виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі і (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Відповідно до укладеного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року ОСОБА_1 17.05.2006 року отримав кредит у розмірі 51500,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2010 року. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року відповідач 10.11.2008 року отримав кредит у розмірі 74688,09 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.88% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.11.2018 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором AT КБ «Приватбанк» і відповідач 17.05.2006 року уклали договір іпотеки № MKY7GA00000010. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 226.00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 265 000 грн. 00 коп. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

04.10.2022 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог з наступних підстав: позов подано стосовно виникнення кредитної заборгованості за кредитним договором, що діяв до 08.11.2018, позивач просить стягнути заборгованість за період з 25.05.2006 по 05.05.2022. Враховуючи сплив строку укладеного кредитного договору, вважає безпідставним нарахування за договором відсотків за користування кредитом, а звернувшись у суд у 2014 році з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та повторно у 2022 році, пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Заперечив проти позовних вимог про виселення, оскільки предмет іпотеки не було придбано за кредитні кошти, окрім того, предметом розгляду у справі №308/979/21 було виселення, яке було вирішено рішенням про відмову у його задоволенні.

09.11.2022 представником позивача до суду подано відповідь на відзив, згідно з яким вказує, що стягнення повної суми заборгованості або його частини є правом позивача, відповідач має непогашену заборгованість за отриманий кредит, договір не є розірваним або припиненим, тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості. Термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань, тому строк позовної давності зі звернення до суду не пропущено. Вважає підставним заявлення вимог звернення стягнення на іпотечне майно та виселення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2022 року зупинено провадження у справі.

27.12.2022 надійшла заява представника позивача про зміну позовних вимог, згідно з якою просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

06.03.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву зі зміненими позовними вимогами. Вказав, що первинних доказів отримання кредиту на заявлену суму до матеріалів справи не надано. Право нарахування відсотків спливло після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення кредиту у липні 2014 року. Останній платіж за процентами було здійснено 28.03.2012 в сумі 108 дол. США, а повторно з вимогою звернувся у серпні 2022 року, таким чином пропустив строк позовної давності.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, якщо суд вважає, що строк позовної давності пропущено, то просив поновити такий. Звернув увагу на визначення у договорі 5-річного строку позовної давності.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просили відмовити у задоволенні таких. Позивач, зокрема, зазначив, що є колишнім працівником банку, керував відділенням, йому була відкрита лінія для будівництва житла, потім ситуація змінилась, його було звільнено, платити за відсотки не було з чого. Будівництво зупинилось, звертався до банку про реструктуризацію, однак, на зустріч банк не йшов. Наразі має хвороби сам та дружина. Представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, позовні вимоги не доведені належними доказами, оскільки подані ордера не є такими. Є преюдиційний факт дострокового пред`явлення вимоги, а отже, поданий розрахунок боргу і нарахувань має відповідати судовій практиці із цих питань.

Заслухавши учасників, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами даної справи встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року, що сторонами не заперечується. Згідно з умовами п. 1.1 укладеного договору від 17.05.2006 року банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: готівкою через касу на термін по 14.05.2010, включно, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 51500 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % в місяць на суму залишку заборгованості та комісії в розмірі 0,06% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Відповідно, до додаткової угоди №1 до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року банк зобов`язався надати позичальнику готівкою через касу на термін по 13.05.2016, включно, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 63381,19 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % в місяць на суму залишку заборгованості. Умовами додаткової угоди від 10.11.2008 до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року згідно з п. 1.1 сторони домовились, що на момент підписання додаткової угоди зобов`язання банку по наданню кредиту виконані у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти шляхом готівкою через касу на строк по 10.11.2018, включно, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 74688,09 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,99 % на місяць на суму залишку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача перед позивачем станом на 05.05.2022 року виникла заборгованість на суму 198661,18 дол. США, з них 70415,86 дол. США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 122528,58 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5716,74 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. До матеріалів справи додано ордери-розпорядження для надання кредиту згідно з договором на загальну суму 66000 дол. США. Для підтвердження заборгованості суду надано розрахунок заборгованості станом на 05.05.2022. Розрахунок охоплює період з 25.05.2006 по 05.05.2022. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Також додано договір іпотеки від 21.09.2006 року, укладеного ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного у п. 6 цього договору, хоча фактично таке визначено у п. 7 договору, - квартири АДРЕСА_2 , що складається з 2 кімнат, житловою площею 49,60 кв.м, загальною площею 226,0 кв.м- в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разу невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 17.05.2006 № MKY7GA00000010, укладеного між банком та іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 51500 дол. США на споживчі потреби на строк до 14.05.2010 року включно, в тому числі 1500 дол. США на сплату страхових платежів тощо.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» 11.07.2014 року звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно шляхом продажі від свого імені будь-якій особі та виселення всіх мешканців та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та договору іпотеки. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року по цивільний справі №308/11448/14-ц, первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі Позивач) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKY7GA00000010 від 10.11.2008 року, в розмірі 264416,25 доларів США, що за курсом 11.83 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 3.128.044,19 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 226.00 кв.м, житловою площею 49,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною 265000 грн. з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В решті вимог первісного позову та у зустрічному позові відмовлено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року по справі 308/11448/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано судом апеляційної інстанції і в задоволенні цієї вимоги відмовлено.

ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстрував право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом іпотечного застереження на підставі рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 лютого 2021 року №308/6675/18 уточнений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено захистити право власності ОСОБА_1 на житлову квартиру АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248) шляхом припинення права власності ПАТ КБ «Приватбанк», скасувавши рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова Олександра Вікторовича від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735. Вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 лютого 2021 року №308/6675/18 набуло законної сили.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою про стягнення 14 677,41 дол. США, що еквівалентно 393 794,91 грн. заборгованості за кредитним договором № MKY7GA00000010. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 березня 2019 року по справі №308/7785/19 у задоволенні позовної заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у період з 25.08.2016 по 19.04.2019 у сумі 14677,41 доларів США за кредитним договором №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 залишене без задоволення, таке набрало законної сили. Даним рішенням констатовано, що в матеріалах справи наявний лист від 25.04.2014, адресований відповідачу позивачем, в якому останній вказує про наявність простроченої заборгованості в сумі 212031,26 доларів США, а тому пред`явив вимогу про повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. При цьому банк посилався на ст. ст. 1054, 1050 ЦК України. Вказану вимогу відповідач отримав 06.06.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Окрім цього зазначено про право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 викладена правова позиція, за якою після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідні висновки також містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа №14-154цс18) та від 31.10.2018 (справа №202/4494/16-ц). Відтак, з огляду на те, що позивач пред`явив відповідачу вимогу про повернення кредиту в повному обсязі, надіславши останньому відповідний лист 25.04.2014, який відповідач отримав 06.06.2014, суд вважає хибним твердження представника позивача про право банку нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з доданими судовими рішеннями ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 (рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2018 у справі №308/11448/14-ц, постанова Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2021 у справі №308/11448/14-ц, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2021 у справі №308/7785/19), судовими рішеннями ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» (рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2021 у справі №308/6675/18, набрало законної сили 16.03.2021), ОСОБА_1 не заперечував факт укладення кредитного договору та додаткових угод та отримання коштів за такими або з цих підстав розгляду заперечень такі договори не визнані неукладеними чи недійсними. По укладених договорах здійснювались проплати, тобто їх виконання.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Зважаючи на вказане, заперечення представника відповідача про не доведення отримання кредитних коштів ОСОБА_1 у розмірі 74688 дол. США спростовується вищенаведеним.

Згідно з вимогами ч.ч. 1. 2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Щодо заперечень стосовно спливу строку позовної давності слід зазначити наступне. На підставі доданих судових рішень у справах №308/11448/14-ц (час звернення до суду 04.09.2014, рішення набуло законної сили 26.08.2021), №308/6675/18, №308/7785/19 (час звернення до суду 09.07.2019, набуло законної сили 16.03.2021), №308/979/21 судом встановлено переривання строку позовної давності шляхом пред`явлення позивачем позову до відповідача, в тому числі стосовно частини вимоги, право на яку має позивач.

Окрім того, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20.04.2020 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, позовні вимоги в заявленій до стягнення частині заборгованості за кредитом у розмірі 70415,86 дол. США є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Стосовно заборгованості по відсотках по користуванню кредитом суд, з наведених вище підстав вважає не пропущеним строк позовної давності по таких, оскільки такий переривався як виконанням, так пред`явленням позову до суду у справі №308/11448/14-ц, однак, щодо заявленого розміру відмічає наступне.

Як вказано у постанові ВП ВС від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Перевіривши поданий розрахунок, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по відсотках по користуванню кредитом за період з 26.05.2006 (з урахуванням дати останнього погашення заборгованості 28.03.2012, тобто перериванням перебігу строку позовної давності) по 25.04.2014 день пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та нарахувань згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.03.2021 у справі №308/7785/19, яке має преюдиційне значення, встановленого сторонами строку позовної давності тривалість 5 років, що становить 54529,18 дол. США згідно з поданим розрахунком, який не спростовано відповідачем. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Стосовно позовних вимог в частині заборгованості по комісії за користування кредитом, з урахуванням вимог ст. 264 ЦК України, суд вважає, що остання проплата за комісією відбулася 14.11.2008, пред`явивши позовну вимогу в тому числі про стягнення комісії як встановленому у судовому рішенні 25.04.2014, з урахуванням постанови Закарпатського апеляційного суду у справі №308/11448/14-ц від 26.08.2021 та часу звернення до суду позивачем у даній справі 10.06.2022, що переривався, зважаючи на періодичність даних нарахувань та враховуючи доданий розрахунок про відсутність нарахувань за останні 3 роки, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи наведене, позовні вимоги слід задовольнити частково, на суму 124945,04 дол. США, що складається з 70415,86 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 54529,18 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Заперечення відповідача знайшли часткове своє підтвердження.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 54819,63 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 124945,04 дол. США, що складається з 70415,86 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 54529,18 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом та сплачений судовий збір у розмірі 54819,63 грн.

В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. ІД, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 КОД .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 03.05.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда