КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-2522/2008

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2071/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретарів судового засідання - Котляр К.О., Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2008 року, ухвалене під головуванням судді Усатова Д.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення, технічної документації та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку -

в с т а н о в и в :

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначав, що 26 березня 2003 року придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок по АДРЕСА_1 . Разом з будинком в його користування перейшла земельна ділянка розміром 0,0306 га, необхідна для обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

25 вересня 2007 року в Софіївсько-Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області договором між ним та ОСОБА_4 встановлений сервітут на частину земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні, для проходу до криниці загального користування.

18 квітня 2008 року позивач отримав лист від ТОВ «Екер», в якому вказано, що згідно технічної документації за № 7821, затвердженої рішенням 4 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 вересня 2006 року за № 9/3, ОСОБА_4 приватизував прохід до криниці загального користування, розташований на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача.

Вважає зазначене рішення незаконним, оскільки своєї згоди на вилучення землі не давав, тому просив скасувати рішення 4 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 вересня 2006 року за № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 »; визнати недійсною технічну документацію № 7821, яка затверджена рішенням 4 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 вересня 2006 року за № 9/3; скасувати державний акт про право власності на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку 0,1258 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташованої в АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати (т. 1 а.с. 4-5).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2008 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним рішення четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 ». Визнано недійсною технічну документацію № 7821, яка затверджена рішенням четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1258 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 22-23).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року заяву адвоката Степ`юка В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення - залишено без задоволення (т. 1 а.с. 117-118).

Не погодившись із заочним рішенням суду, 28 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Степ`юк В.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 123-125).

На обґрунтування скарги зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухвалено 28 серпня 2008 року. Тобто на момент ухвалення рішення відповідач помер. Спадкоємцем відповідача ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , прав якого стосується оскаржуване рішення, оскільки впливає на об`єм спадкового майна. Вважає, що рішення має бути скасоване у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також у зв`язку з недоведеністю обставин, що має значення для справи, які суд визнав встановленими.

Звертав увагу на те, що відповідач ОСОБА_4 не прибув в судове засідання у зв`язку зі смертю, про що суд був проінформований, оскільки у судовій повістці на ім`я ОСОБА_4 , яка повернулась до суду, зазначено, що адресат помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а джерелом отриманої інформації є син ОСОБА_6 . Таким чином, суду першої інстанції було відомо про смерть відповідача, проте суд не вчинив дій, які мав би вчинити у випадку смерті відповідача, а саме залучити до участі у справі правонаступника відповідача.

Вказував, що позивач не надав документів, які б підтверджували факт наявності у законному користуванні у нього станом на час подачі позову земельної ділянки. До матеріалів справи додано лише договір купівлі-продажу частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному договорі вказується, що будинок розташований на якійсь земельній ділянці, проте, розміри та обриси цієї ділянки у договорі не зазначено. Відповідно не надано будь-яких доказів, що частина земельної ділянки, яка була приватизована ОСОБА_4 , накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні позивача. Крім того, у листі ТОВ «Екер» від 18 квітня 2008 року повідомлено, що неможливо виготовити земельний акт для позивача, оскільки начебто є фактичне накладання з ділянкою суміжного землекористувача ОСОБА_4 .

Оскільки Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року заяву адвоката Степ`юка В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення районного суду від 28 серпня 2008 року - залишено без задоволення, з огляду на положення ч. 4 ст. 287 ЦПК України, апеляційна скарга вважається поданою в межах строку на апеляційне оскарження (т. 1 а.с. 117-118, 136).

Позивач ОСОБА_2 подав відзив в якому апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 1 а.с. 142-148).

Ухвалою (протокольною) Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року залучено до участі у справі правонаступника Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області - Борщагівську сільську раду Бучанського району Київської області (т. 1 а.с. 167).

Як вбачається з наданих до апеляційного суду завірених копій матеріалів спадкових справ, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після його смерті спадщину прийняли дружина померлого ОСОБА_7 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_6 , донька ОСОБА_5 . Проте, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняли син ОСОБА_1 , син ОСОБА_6 , донька ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 1-107).

Ухвалою (протокольною) Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року залучено до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 108).

Позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва серії НОМЕР_1 від 04 травня 2023 року, ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2023 року провадження у справі було зупинено, зобов`язано нотаріальну контору надати відомості про склад спадкоємців ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 145-150).

Як вбачається з наданих до апеляційного суду завірених копій матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла дружина - ОСОБА_3 . Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 163-215,218).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Степ`юк В.С. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 його представник - адвокат Степ`юк В.С. підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Правонаступник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 була сповіщена врученням повідомлення особисто 08 грудня 2023 року про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення. Правонаступник Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області - Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області була сповіщена врученням повідомлення уповноваженій особі про що є відмітка працівників пошти про вручення 08 грудня 2023 року поштового відправлення суду. Повідомлення правонаступників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 2 а.с. 219-234, 239-240).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_2 купив частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок зазначений за планом під літерою «А» - цегляний, жилою площею 42,8 кв.м, сарай «Б», сарай «В», альтанка «Г», погріб «підГ», гараж «Д», сарай «Є», вбиральня «Ж», вбиральня «З», частина колодязю № 1, замощення « 2, огорожа № 3-7, розташовані на земельній ділянці. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковою З.І., зареєстровано в реєстрі за № 1105 (т. 1 а.с. 6-7).

Рішенням четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 » затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 площею 0,1258 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 . Внесено зміни в рішення № 5 від 30 січня 1999 року Софіївсько-Борщагівської сільської ради, викладено його в такій редакції: передати гр. ОСОБА_4 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1258 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9).

25 вересня 2007 року в Софіївсько-Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області було укладено договір про встановлення сервітуту між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за умовами якого ОСОБА_2 не заперечує і дозволяє користуватися (безоплатно і постійно) криницею, яка знаходиться на його земельній ділянці в АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 з АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 11).

У листі ТОВ «Екер» від 18 квітня 2008 року повідомлено позивача, що згідно технічної документації за № 7821, суміжний землекористувач ОСОБА_4 приватизував прохід до криниці загального користування, який проходить через його земельну ділянку. Зазначено, що ТОВ «Екер» не має можливості оформити позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку з конфігурацією, яка відповідає фактичному користуванню. Вирішення питання виготовлення державного акта на земельну ділянку площею 0,0306 га на ім`я позивача в АДРЕСА_1 можливе тільки в судовому порядку (т. 1 а.с. 8).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05 грудня 2008 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 39).

Згідно з довідкою Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 13 червня 2022 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було заведено спадкову справу № 2496/2008, заяву про прийняття спадщини подали: син померлого - ОСОБА_1 , син померлого - ОСОБА_6 , дочка померлого - ОСОБА_5 , дружина померлого - ОСОБА_7 , остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 про що видано свідоцтво (т. 1 а.с. 40, 166 т. 2 а.с. 1-107).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України).

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22).

ОСОБА_1 звернувся 10 грудня 2008 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини (т. 2 а.с. 68-70, 79). При цьому, доказів поновлення такого строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 до суду не надано і судом не встановлено.

Поряд з цим, протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулись дружина ОСОБА_7 11 вересня 2008 року, син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак вказані особи є такими, що прийняли спадщину. ОСОБА_1 11 червня 2021 року, тобто протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про прийняття спадщини, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 71-107).

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням районного суду зачіпаються права ОСОБА_1 , а правовідносини у справі допускають правонаступництво.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що позивач не надав документів, які б підтверджували факт наявності у його законному користуванні станом на час подачі позову спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до положень ст. 120 ЗК України (в редакції Закону чинній на час придбання позивачем ОСОБА_2 частини вищевказаного житлового будинку), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

На відміну від норм ст. 30 ЗК УРСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час придбання частини житлового будинку за вищевказаною адресою позивачем - 01 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у даній справі, слід застосовувати положення ч. 4 ст. 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час придбання частини житлового будинку позивачем - 01 березня 2003 року), особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, набуває право відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року в справі № 6-2цс15, 13 квітня 2016 року в справі № 6-253цс16 та 12 жовтня 2016 року в справі № 6-2225цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

З такими висновками погодилась і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) і не вбачала підстав для відступу від них.

З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_2 купив частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-7).

Укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. Проте у договорі сторони не обумовили розмір земельної ділянки, яка переходить у власність позивача, та її межі.

При цьому, у договорі визначено, що вказаний житловий будинок зазначений за планом під літерою «А» - цегляний, жилою площею 42,8 кв.м, сарай «Б», сарай «В», альтанка «Г», погріб «підГ», гараж «Д», сарай «Є», вбиральня «Ж», вбиральня «З», частина колодязю № 1, замощення « 2, огорожа № 3-7, розташовані на земельній ділянці.

Інших доказів, зокрема наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 до суду не надано і судом таких не встановлено.

Рішенням четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 » затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 площею 0,1258 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 . Внесено зміни в рішення № 5 від 30 січня 1999 року Софіївсько-Борщагівської сільської ради, викладено його в такій редакції: передати гр. ОСОБА_4 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1258 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9).

В судовому засіданні встановлено і сторони цього не заперечували, що належна позивачу ОСОБА_2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 розташована на земельній ділянці, за тією ж адресою, яка була передана гр. ОСОБА_4 безкоштовно у власність за рішенням четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 ».

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 155 ЗК України (у редакції, чинній станом на час винесення оскаржуваного рішення сільської ради) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та визнання недійсним рішення четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 » і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1258 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 .

Поряд з цим, технічна документація № 7821, затверджена рішенням четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3, не є правовстановлюючим документом на підставі якого припиняються (виникають) права на вищевказану земельну ділянку, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявивши вимогу про визнання вказаної технічної документації за судовим рішенням недійсною позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому вказана вимога задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи апелянта ОСОБА_1 , що ухваливши 28 серпня 2008 року оскаржуване судове рішення до відповідача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , районний суд ухвалив рішення відносно особи, цивільна правоздатність якої припинилась у момент її смерті, чим припустився порушення положень ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, оскаржуване рішення не може бути визнано законним і обґрунтованим, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, а тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2008 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення четвертої сесії п`ятого скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 26 вересня 2006 року № 9/3 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 ».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1258 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 19 січня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова