н/п 2-о/490/172/2024 Справа № 490/3016/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А., розглянувши матеріали заяви , поданої в порядку окремого позовного провадження, ОСОБА_1 , заінтересована особа : Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить про встановлення факту, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , яка через свій похилий вік та захворювання потребує постійного догляду.

ОСОБА_1 , зазначає , що встановлення даного факту породжує юридичні наслідки , посилається на те , що звернення до суду з даною заявою необхідне для реалізації прав заявником, визначених законодавством , про соціальний захист населення, а також інших прав, які гарантовані законодавством особі, що здійснює постійний догляд за особою, яка потребує постійного догляду. Встановлення даного факту має юридичне значення, з ініціативи заявника не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року заяву було залишено без руху, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відсутня відмова зацікавленої особи - Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, у встановленні заявнику та його матері ОСОБА_2 , пільг та статусу відносно до Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", "Про соціальні послуги".

06 травня 2024 року представником заявника адвокатом Гагашкіною Л.І. подана заява про усунення недоліків, в якій посилається на те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з заявою про складання та видачу Акту встановлення факту здійснення догляду, про що є заява в матеріалах справи від 20 березня 2024 року. Але працівники Департаменту відмовились навіть зареєструвати заяву. Також заявник неодноразово направляв на електронну пошту () Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо підтвердження факту здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю, але відповіді ніякої заявник не отримав.

27.04. 2024 року ОСОБА_1 знову звернувся з заявою до Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради направивши повторно всі документи для підтвердження факту здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю. Та знову намагався зареєструвати заяву про складання та видачу Акту встановлення факту здійснення догляду, але заяву не було прийнято, та не було зареєстровано, та повідомлено надсилайте на електронну пошту. Станом на теперішній час заявник не має іншого способу захистити свої права, оскільки постійно зіштовхується з надмірним формалізмом та неприйняття документів до розгляду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині сьомій статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які можуть бути встановлені судом визначений статтею 315 ЦПК України не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18).

Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №607/15692/19 від 28.04.2020.

У постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованою у справах №752/20365/16-ц від 19.06.2019, №750/9847/18 від 05.12.2019, №644/9753/19 від 03.02.2021, №643/6447/19 від 16.06.2021, №641/5187/20 від 08.09.2021.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, зокрема, факту здійснення ним постійного стороннього догляду за матір`ю - ОСОБА_2 , 1943 р.н., яка через свій похилий вік та захворювання потребує стороннього догляду.

За змістом заяви, встановлення такого факту необхідно заявнику для можливості офіційного підтвердження такого догляду в державних органах.

Суд враховує, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, яка заявником у цій справі чітко не зазначена, що ставить під сумнів його добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), оскільки від встановлення факту здійснення заявником постійного стороннього безоплатного догляду за матір`ю, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, зокрема, визначених законами України «Про соціальні послуги», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» та інших.

Відтак, зясовуючи питання про підсудність та юрисдикційність заявленого до встановлення факту, суд, надавши належну оцінку твердженням заявника, що діючим законодавством не передбачено порядку отримання підтвердження факту надання соціальної послуги на безоплатній основі, застосовує положення Закону України «Про соціальні послуги». Цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

На підтвердження таких обставин заявником подано до суду довідку ЛКК № 34 від 18.03.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , пенсіонерка, за станом здоров`я рекомендовано сторонній догляд, відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК № 648304 їй надано другу групу інвалідності безстроково ( про потребу у постійному сторонньому догляді- не зазначено).

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом шостим частини 1 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Пунктом 3 частини 6 статті 13 даного Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування Реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону, здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений Постановою КМ України від 27 січня 2021 року № 99.

Механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, визначено Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року за №859.

Пунктом 7 зазначеного Порядку передбачено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, таких документів: заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; заява про згоду отримувати соціальні послуги; копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ.

Положення чинного закону не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, з когнітивними порушеннями. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), зазначено (пункт 104), що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Таким чином положеннями Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку визначено, що нездатність особи до самообслуговування, що передбачає постійну потребу особи в сторонній допомозі, є підставою оформленням такого догляду в органах соціального захисту населення.

Судом встановлено, що саме нормами Закону України «Про соціальні послуги» врегульовано питання оформлення статусу особи щодо надання соціальних послуг фізичною особою не на професійній основі і за ст. 13 Закону надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Норми чинного законодавства не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, вставлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, з когнітивними порушеннями. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

З вказаного вбачається, що законодавство передбачає позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду.

У разі не визнання уповноваженими особами - управлінням соціального захисту населення права заявника на отримання виплат, передбачених Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою КМУ від 23 вересня 2020 року за №859, заявник не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що фактично надання соціальних послуг у вигляді постійного догляду за особою похилого віку здійснюється в порядку, встановленому чинним законодавством і оформлюється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку. У разі ж відмови заявнику бути надавачем соціальних послуг або у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, він має право оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у судовому порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, міститься правовий висновок, в якому зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується також з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 та у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №363/5518/21, від 04 травня 2022 року у справі №372/285/21.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд вважає, що факт постійного догляду заявника за матір`ю , в даному випадку, може бути встановлений в позасудовому порядку.

Установивши викладене, суд доходить до висновку, що порядок встановлення факту здійснення догляду за особою, яка такого догляду потребує, визначений відповідним законом, а саме положеннями Закону України «Про соціальні послуги», у зв`язку з чим відповідно до статті 315 ЦПК України, такий факт не може встановлюватися у судовому порядку в окремому провадженні.

Враховуючи, що заява про встановлення факту здійснення догляду за особою, яка потребує постійного стороннього догляду, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження у справі належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.186, 260, 261, 293, 315, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа : Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Гуденко О.А.