П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 березня 2024 року місто Київ

справа №760/12351/22

провадження№22-ц/824/6430/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Мерзлим Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 . Подружнє життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалося. Вона постійно ставала жертвою фізичного та психологічного насильства з боку чоловіка. Після декількох років постійних знущань та подружніх зрад з боку відповідача ОСОБА_2 , вона разом з сином ОСОБА_3 переїхали в орендовану квартиру. Рішенням Подільського районного суду від 31 травня 2017 року шлюб між ними було розірвано.

Як вбачається з рішення суду, на момент його ухвалення, їх син ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю, у сторін був відсутній спір щодо місця проживання спільної дитини. В грудні 2017 року відповідач ОСОБА_2 викрав їх сина ОСОБА_3 та переховував від неї близько року.

У січні 2019 року правоохоронним органам вдалося встановити місце перебування дитини і вона змогла забрати сина. З того часу та дотепер дитина проживає разом з нею.

Зазначає, що з часу коли вона з сином почала проживати окремо, тобто з грудня 2015 року батько дитини - відповідач ОСОБА_2 не бере жодної участі в матеріальному утриманні сина. Всі витрати по утриманню їх дитини, по забезпеченню належного фізичного, духовного, психологічного та інтелектуального розвитку вона несе самостійно. Вважає, що інтересам сина буде відповідати визначення аліментів в твердій грошовій сумі.

Вона несе витрати на забезпечення належного розвитку дитини, піклування за його станом здоров`я, відвідування позакласних секцій, забезпечення його дозвіллям та оплату послуг з навчання.

За власними підрахунками, на придбання сезонного одягу для дитини, іграшок, розвиваючих ігор, книжок, витрати на таксі, відвідування музеїв, кінотеатрів, планетарію, послуги перукарів, предметів особистої гігієни та інших необхідних речей вона витрачає в середньому 48 000 грн. щороку, а отже - 4 000 грн. щомісяця. На придбання шкільного приладдя - в середньому 4 800 грн. на рік, а отже - 400 грн. щомісяця.

Витрати на харчування сина в школі складають приблизно 1 000 грн. щомісяця. Витрати на харчування дитини вдома складають приблизно 2 500 грн. щомісяця.

Витрати по забезпеченню належного рівня піклування про здоров`я дитини, які включають: оплату послуг закладів охорони здоров`я, витрати на лікарські засоби, послуги окуліста, стоматолога, тощо, складають приблизно в середньому 4 800 грн. на рік, а отже - 400 грн. щомісяця. Таким чином, загальний розмір її щомісячних витрат на утримання сина на побутовому рівні в середньому складає 8 300 грн. на місяць.

Крім цього, вона систематично несе фінансові витрати на оплату освітніх послуг для дитини, відвідування ним спортивних секцій, розвиваючих курсів, оскільки дитина є здібною, а тому вона докладає всіх можливих зусиль задля всебічного розвитку сина як у фізичному плані, так і в інтелектуальному.

Щомісяця дитина відвідує цілу низку гуртків та секцій, на оплату яких вона несе значні витрати.

Щороку вона придбаває для сина абонемент для відвідування спортивних комплексів "СпортЛайф", витрати на які в середньому складають 4 500 - 5 000 грн. на рік, а отже в середньому 400 грн. щомісяця. Щомісяця дитина регулярно відвідує індивідуальні заняття з плавання в спортивному комплексі "СпортЛайф". Вартість одного заняття складає 450 грн. по 6 тренувань на місяць, а тому загалом на оплату індивідуальних тренувань з плавання сплачується 2 700 грн. щомісяця.

Син відвідує заняття з хортингу та на скалодромі. На послуги тренерів з цих занять щомісяця витрачається 850 грн. Щомісяця вона оплачує індивідуальні заняття дитини з малювання, вартість яких в сумі складає 1 200 грн. щомісяця. Окрім цього, 8 місяців в році син відвідує гурток з "LEGO" моделювання, на оплату якого вона витрачає 7 200 грн. на рік, тобто 400 грн. на місяць.

Окрім зазначеного, їх син відвідує курси англійської мови "GreenCountry", на оплату яких вона в середньому витрачає 850 грн. щомісяця. На період літніх канікул оплачуються індивідуальні заняття з англійської мови, що в розрахунку на рік складає 6 300 грн., а отже - 500 грн. на місяць.

Вона намагається всебічно розвивати сина та несе значні витрати на оплату послуг тренерів та вчителів. Середні витрати на гуртки та секції сина складає 6 900 грн. Такі витрати та їх розмір підтверджуються значною кількістю квитанцій, договорів, довідок та банківських виписок.

Позивач щороку несе значні фінансові витрати на оздоровлення сина, здійснення разом з ним туристичних подорожей тощо. Щороку здійснює спільні з сином подорожі в межах України та за кордон з метою оздоровлення та відпочинку.

Вона організовує оздоровлення сина в межах України, зокрема, у с. Східниця, Львівської обл. Під час оздоровлення в санаторії позивач завжди оплачує послуги лікувальних процедур для сина. Загальна вартість такого відпочинку для дитини в середньому складає 14 000 грн. на рік. Щороку позивач організовує відпочинок сина на морі, за межами України.

У серпні 2019 року організовувала відпочинок в Туреччині. Під час відпочинку на морі витрачає певні кошти на оплату екскурсій, музеїв, розваг, тощо.

Щороку вона витрачає на організацію таких відпочинків в середньому 18 000 грн.

Позивач піклується про інтелектуальний розвиток сина, вивчення ним історії своєї країни та народу, відвідування ним визначних місць України. Щороку на подібні екскурсійні історико-культурні поїздки для сина вона витрачає в середньому 4 000 грн. Таким чином, витрати позивача на оздоровлення та відпочинок дитини складають в середньому 36 000 грн. в рік, тобто, в середньому 3 000 грн. на місяць.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді твердої грошової суми в розмірі 9100 грн. щомісячно, починаючи з 18 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 8 серпня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимогищо викладені в зустрічному позові задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти та неправильності встановлення обставин, що мають значення для справи, а також неправильного дослідження доказів та їх оцінки.

Зазначає, що весь час з моменту народження, їх син ОСОБА_3 фактично перебуває на його утриманні, саме його коштом оплачуються всі витрати, спрямовані на всебічний розвиток дитини.

Незважаючи на скрутний матеріальний стан в наслідок подій, що відбулись після 24 лютого 2022 року, ОСОБА_2 систематично купував для старшого сина - ОСОБА_3 , одяг, продукти харчування, іграшки, меблі, інвентар для навчання тощо, відвідував культурні, освітні та спортивні заходи, подарував дитині відеопроектор, конструктор Lego, меблі для навчання і організації простору для зберігання.

Щодо свого майнового стану зазначає, що ні раніше, ні тепер він не отримував надприбутки. Факти численних подорожей його родини на відпочинок та користування ним брендовими електронними гаджетами не доведено належними і допустимі доказами.

Вказує на те, що факт здійснення ним індивідуальної адвокатської діяльності сам по собі не може підтвердити наявність у нього значних статків.

Також у зв`язку з перебуванням у вимушеній евакуації за межами України з 24 травня 2022 року, він не в змозі надавати правничі послуги, пов`язані з представництвом осіб в державних органах, суді і тощо, що позбавило його доходу від такої діяльності.

Відновлення майнового стану до належного рівня скоріш за все відбудеться лише після закінчення воєнних дій на території України і повернення його родини на Батьківщину. На сьогоднішній день його родина живе лише за рахунок незначної суми власних заощаджень, а тому щомісячне стягнення з нього грошових коштів в сумі 9100 грн., починаючи з 8 червня 2020 року фактично позбавить інших його малолітніх дітей засобів для існування.

При визначенні щомісячної суми аліментів судом першої інстанції не було враховано матеріальне становище сторін, встановлений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного року, що у 2020 році складав 1779 грн., а на момент ухвалення спірного рішення - 2833,00 грн., а також реалії сьогодення, втрату заробітку, військові дії на території України, необхідність орендувати житло для його родини за кордоном.

Судом першої інстанції безпідставно стягнуто аліменти починаючи, з 18 червня 2020 року, адже весь цей період син ОСОБА_3 перебував на його утриманні, що підтверджуються розрахунково-касовими та іншими документами, що були долучені мною до зустрічної позовної заяви.

Вказує на те, що зі сторони судді першої інстанції є систематичне нехтування вимогами ЦПК України, а також про навмисне систематичне порушення його прав, як сторони у справі. З метою порушення його процесуальних прав суд першої інстанції навмисно ігнорував заяви про ознайомлення з матеріалами справи та було проігноровано його зустрічний позов, численні клопотання про долучення і дослідження доказів, витребування доказів, виклик свідків тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Шейко В.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає про те, що ОСОБА_2 не було надано жодного документа, який би спростовував обставини, викладені в позовній заяві. Не всі документи, на які посилається відповідач, були подані до суду першої інстанції, лише часткові документи подавалися до суду разом із зустрічною позовною заявою та такі документи не були прийняті судом до спільного провадження, тому такі документи не були предметом розгляду. Жодних документів та доказів, що дитина мешкає разом за батьком на момент звернення із зустрічним позовом та що батько утримує дитину не надано. Документи, що підтверджують наявність дітей від іншого шлюбу та копії пенсійного посвідчення не свідчать про дійсне утримання таких осіб відповідачем, а сам по собі факт наявності дітей на утриманні батька не свідчать про неможливість відповідача сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. Щодо фотокарток, якими нібито обґрунтовує зустрічний позов, то вони не несуть жодного доказового навантаження, а лише вказують на бажання відповідача принизити позивача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 24 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції в місті Києві, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 23 січня 2018 року №8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 13 липня 2012 року, серія НОМЕР_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Судом установлено, що син сторін - ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою її фактичного місця проживання.

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_2 є адвокатом; є єдиним учасником Товариство з обмеженою відповідальністю "СПРЕД ТІМ", основним видом діяльності, якого є діяльність у сфері права. 10 січня 2017 року ОСОБА_2 набув у власність трикімнатну квартиру, загальною площею 60,25 кв. м., житловою площею 38,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 і зобов`язаний утримувати сина до його повноліття.

Визначаючи спосіб стягнення аліментів та їх розмір, суд першої інстанції врахував обставини справи, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік та потреби дитини, беручи до уваги докази щодо фактичного матеріального становища відповідача, та відсутності будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача, зважаючи на обов`язок обох батьків щодо утримання дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 9100 грн., щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною другою статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтями 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

ОСОБА_2 є працездатною особою, здійснює індивідуальну адвокатську діяльність,має задовільний стан здоров`я, може працювати і належним чином утримувати дитину, будь - яких доказів протилежного суду не надано.

Встановивши, що син сторін проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 , є батьком малолітнього ОСОБА_3 , 2012 року народження, відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував майновий стан відповідача ОСОБА_2 , наявність на праві власності у платника аліментів майна.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів.

Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації до України та воєнних дій, які тривають на час апеляційного розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.

Маючи на своєму утриманні малолітню дитину, позивач поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя.

Врахувавши докази, які були надані позивачем на підтвердження її витрат на утримання сина, суд зваживши на рівність обов`язків обох батьків на утримання свого сина, правильно визначив розмір аліментів сумі 9100 грн. щомісячно, що є необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Та обставина, що відповідач нести витрати на утримання інших дітей та оренду житла в Польщі, не можуть бути підставою для звільнення батька від обов`язку забезпечувати та утримувати свою дитину у розмірі визначеному судом першої інстанції. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в розмірі 9100 грн. щомісяця на утримання сина ОСОБА_3 , з урахуванням наявності на його утриманні двох інших неповнолітніх дітей, відповідачем у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував встановлений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення суду, враховуючи наступне.

Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум ( відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня по 30 червня 2020 року - 2218 грн.; з 1 липня по 30 листопада 2020 року - 2318 грн.; з 1 грудня по 31 грудня 2020 року - 2395 грн.), але такий за високих цін на товари споживання є далеко недостатнім для дитини відповідного віку.

Що стосується доводів ОСОБА_2 відповідача на те, що він систематично купував для старшого сина - ОСОБА_3 , одяг, продукти харчування, іграшки, меблі, інвентар для навчання тощо, відвідував культурні, освітні та спортивні заходи, подарував дитині відеопроектор на день народження, конструктор Lego, меблі для навчання і організації простору для зберігання, не дають підстав вважати, що у позивачки ОСОБА_1 були відсутні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині що стягнення аліментів з 18 червня 2020 року є неможливим, адже весь цей період малолітній син перебував на його утриманні, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування та відмови у позові ОСОБА_1 , оскільки з часу звернення останньої до суду дитина проживає з матір`ю, протилежного не доведено і судом не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставного прийняття до уваги судом першої інстанції доказів, які були подані з порушенням порядку визначеному ст. 83 ЦПК України, то і в цій частині доводи є безпідставними, оскільки надані позивачем до позовної заяви докази були направлені відповідачу разом копією ухвали про відкриття провадження у справі та позовною заявою. А також в подальшому, подані докази направлялись відповідачу, що підтверджується описом вкладень та квитанцією (том №2, а.с.129-187).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не надана можливість відповідачеві ознайомитись з матеріалами справи, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач мав можливість в будь який час ознайомитись з матеріалами справи, які сформовані в паперовому вигляді, провадження у справі відкрито у липні 2020 року, доказів зворотному відповідачем не надано. Сам по собі факт знаходження відповідача за межами України, починаючи з травня 2022 року не дає підстав вважати, що у останнього були перешкоди ознайомитися з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов не підсудний Ірпінському міському суду Київської області є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України, зокрема визначено, що позови про стягнення аліментів, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

В розумінні даної норми, альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Враховуючи зміст наведених положень закону та обставини, викладені позивачем у позові, колегія суддів вважає, що позивачка має право на розгляд справи за її зареєстрованим місцем проживання.

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

З матеріалів справи убачається, що зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 на день подання позову до суду (9 червня 2020 року) є АДРЕСА_2 , що підтверджується штампом у паспорті останньої, вчиненого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради від 20 серпня 2016 року ( том №1, а.с.11-12).

А тому позов був прийнятий з дотриманням правил підсудності.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не відклав розгляд справи до закінчення воєнного стану, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ та від 22 травня 2022 року №2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022 та від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, а потім з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №389-VIII у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону №389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Рада суддів України у рішенні від 24 лютого 2022 року №9 звернула увагу всіх суддів України на те, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами загального позовного провадження.

Відповідно ч.2 до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції не задовольнивши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, допустив порушення норм процесуального права.

У випадку, якщо відповідач ОСОБА_2 бажав брати участь у судовому засіданні, проте не мав змоги прибути у приміщення суду, він міг реалізувати таке право шляхом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо прийняття заявленого ним зустрічного позову, то таке спростовується матеріалами справи, а саме протокольною ухвалою від 13 липня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Щодо заявленого клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року про виправлення описки, оскільки на його думку вирішення такого питання судом вплине на те, що справа про стягнення аліментів розглянута неповноважним складом суду, задоволенню не підлягає, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 8 березня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року про відмову у виправлення описки залишена без змін.

Клопотання ОСОБА_2 щодо витребування з Подільського районного суду м.Києва документів (позовну заяву; заяву ОСОБА_1 про відмову від позову та копію ухвали від 10 липня 2019 року) зі справи №758/9156/18 за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, а також витребування зі Святошинського районного суду м.Києва копії рішення у цивільній справі № 759/15377/22 за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, копію розписки та позовної заяви, а також всі інші судові рішення ухвалені у цій справі, задоволенню не підлягають, оскільки не мають правового значення для вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Клопотання про допит ОСОБА_7 про відомі їй факти та взаємовідносини сторін у цій справі, факту утримання ОСОБА_2 свого сина ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає, оскільки ці обставини не мають правового при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дитини, яка станом на день подання ОСОБА_1 позову до суду проживає разом з матір`ю.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, колегія суддів визнає, що дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами відповідача.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Ірпінського міського суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 жовтня 2023 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1261,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус