БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/870/24
Провадження № 2/497/430/24
Ухвала

про залишення позовної заяви без руху

"23" квітня 2024 р. суддя Болградського районного суду Одеської області Кравцова Алла Валентинівна, ознайомившись у приміщенні суду в м.Болград з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 - законного представника її малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності у порядку спадкування, треті особи - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

ВСТАНОВИЛА:

10.04.2024 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, судом перевірена правильність підсудності справи - 19.04.2024р. отримані відомості про реєстрацію місця проживання відповідача - який зареєстрований в м.Одеса, однак позов підсудний Болградському районному суду Одеської області, оскільки підсудність справ щодо визнання права власності стосовно нерухомого майна є виключною підсудністю, проте позов не відповідає вимогам ст.175ч.3п.п.2,4-10 та ч.5ст.177 ЦПК України.

Так, разом з позовом позивачка надала клопотання про зменшення сплати судового збору, посилаючись на те, що вона має скрутне матеріальне становище, розмір судового збору є для неї непомірно великим, тому нею сплачено лише частину судового збору - в розмірі 2124,04грн., залишок суми - в розмірі 2000грн. - наразі в неї відсутня можливість сплатити, тому просить зменшити розмір судового збору.

Згідно з ч.ч.1 і 3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, що передбачений законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст.12 ЦПК України, має навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Приписами ст.8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, нормами ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Тобто, підставою для звільнення від його сплати є такий, обумовлений виключними обставинами, майновий стан сторони, який об`єктивно унеможливлює сплату нею судового збору у відповідному розмірі.

Відповідно до приписів ч.4ст.10 ЦПК України і ст.17 ЗУ «Про виконання. рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на національні суди покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість якої надано ВРУ та практику ЄСПЛ, як джерело права.

У п.1 Постанови Пленуму №10 від 17.10.2014 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Рекомендація Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, ухвалена Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981р., та практика ЄСПЛ під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду, ЄСПЛ, зазначаючи, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. А, положення п.1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду - не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v.Poland") від 19.06.2001, п.59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v.Russia") від 20.02.2014, п.111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди мають встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v.Poland" від 26.07.2005, п.44; Рішення ЄСПЛ "Jedamski and Jedamska v.Poland" від 26.07.2005, п.63-64).

У зв`язку з цим, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди мають вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, - з другого боку. А, згідно ч.3ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, усупереч наведеним правовим нормам, позивачем до клопотання про відстрочення сплати судового збору, не додано доказів на підтвердження її скрутного матеріального стану, який перешкоджає виконанню нею вимог закону щодо оплати поданого позову судовим збором.

У ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує вимог п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх та належних доказів сткрутного матеріального стану позивача, а тому - відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, а тому - позивачу необхідно сплатити судовий збір у порядку та розмірі, визначених ЗУ «Про судовий збір».

Ч.4ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1ст.3 ЗУ «Про судовийзбір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Таким чином, встановивши наявність недоліків, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно доплатити зазначену нею ж суму судового збору в розмірі 2000грн., без чого позовна заява містить певні недоліки, які позивач може усунути до відкриття провадження у справі і її розгляду у розумні строки на підставі доказів і відомостей, достатніх для ухвалення судом повного, об`єктивного і справедливого рішення.

Відповідно до ч.1ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позов подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 цього Кодексу, постановлює ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позову.

Керуючись ст.ст.95,136,175,177, 185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відстроченні сплати судового збору позивачу ОСОБА_1 за подачу нею позову в інтересах її малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування, треті особи - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Залишити без руху позов ОСОБА_1 - законного представника малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування, треті особи - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна та Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Надати позивачці строк для усунення недоліків позову - десять днів з дня одержання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачці, що в разі неусунення у встановлений строк недоліків, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу, що не є перешкодою для звернення до суду з цією ж заявою після усунення зазначених недоліків.

Запропонувати позивачці разом з усуненням недоліків позову надати суду, на її розсуд, інші докази на підтвердження відомостей, зазначених ним в позові, - що можуть мати суттєве значення для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає, та відповідно до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя А.В. Кравцова