Справа № 703/1672/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживачів, -

встановив:

17 квітня 2023 року КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг з оплати послуги постачання теплової енергії за період з лютого 2018 року по березень 2023 року у розмірі 55262 грн. 95 коп., інфляційні втрати у сумі 6305 грн. 47 коп., три проценти річних у сумі 2269 грн. 60 коп., пеню в сумі 162 грн. 02 коп., та судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 лютого 2018 року позивачем - КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», надавались послуги з постачання теплової енергії у м. Сміла, в тому числі відповідачу як власнику квартири АДРЕСА_1 , на підставі публічного договору приєднання опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року №9 (1101) та індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, опублікованого на офіційному сайті Смілянської міської ради.

Оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно ст.ст. 205, 901-903 ЦК України договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір).

Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконував, в зв`язку з чим за період з лютого 2018 року по березень 2023 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість - борг з оплати послуги постачання теплової енергії в розмірі 55262 грн. 95 коп.

Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки.

Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року, № 414 від 22 листопада 2018 року та № 83 від 28 лютого 2019 року та № 511 від 21 жовтня 2021 року.

В даному випадку, у будинку, в якому знаходиться квартира, яка належить відповідачу, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами та показниками засобів обліку теплової енергії.

В зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 6305 грн. 47 коп., три проценти річних у сумі 2269 грн. 60 коп., пеню в сумі 162 грн. 02 коп., та звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 09 травня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

02 червня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживачів, в якій останній просив: визнати, що послуг з централізованого опалення належної йому квартири від КП «Смілакомунтеплоенерго» не отримував, не отримує та не має наміру отримувати; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зловживає правом вимоги грошових коштів з нього; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснює і використовує щодо нього нечесну та агресивну підприємницьку практику, яка містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зібрало, зберігає, використовує та поширює конфіденційну інформацію про його особу без його згоди; визнати за ним право на отримання відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди з КП «Смілакомунтеплоенерго»; стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його прав в сумі 192000,12 грн.; постановити окрему ухвалу з метою сприяння розкриттю кримінальних правопорушень захисту особи, її прав, свобод, власності від злочинних та кримінально протиправних посягань, щодо посадових осіб КП «Смілакомунтеплоенерго» та направити до відповідних органів для ініціювання у встановленому законом порядку притягнення їх до відповідальності за вчинення щодо нього злочину передбаченого, ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 189, 192, 355, 356, 366, 367 КК України та направити органу досудового розслідування.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказує, що оскільки між ним та КП Смілакомунтеплоенерго» відсутні договірні відносини, відтак у КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутнє право вимоги грошових коштів з нього за ненадану та неотриману послугу із централізованого опалення.

Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказує, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 16 листопада 2011 року по справі № 2-а-13471/2011 року залишеного без змін ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року зобов`язано постійнодіючу комісію з питань пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових і нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради м. Сміла винести рішення про надання йому дозволу на відключення від мереж централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 . На виконання вказаного рішення суду протоколом № 7 від 17 червня 2011 року постійнодіючої комісії з питань пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових і нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради йому надано дозвіл на відключення належної йому квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що належна йому квартира у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення та зазначає, що в ній встановлено індивідуальне електричне опалення. За вказаних обставин, ОСОБА_1 вважає, що послугу з теплопостачання від КП «Смілакомунтеплоенерго» за період з лютого 2018 року по теперішній час він не отримував, не отримує та не мав наміру отримувати, що на його думку свідчить про відсутність права вимоги та повну необґрунтованість претензій КП «Смілакомунтеплоенерго» пред`явлених до нього в первісному позові.

Щодо вимоги про визнання зловживання КП «Смілакомунтеплоенерго» правом вимоги грошових коштів позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначив, що листом від 17 вересня 2018 року він повідомив керівника КП «Смілакомунтеплоенерго», що належна йому квартира відключена від мереж централізованого опалення будинку та в ній встановлено індивідуальне електричне опалення. Однак, незважаючи на його звернення, КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з вимогою про стягнення з нього грошових коштів за послугу, яка фактично не надавалась та ним не отримана. За таких обставин, вважає, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснило умисне вимагання, що, на його думку містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України; застосувало щодо нього, як споживача, агресивну підприємницьку практику, що містить елементи примусу, докучання, не належного впливу (ЗУ «Про захист прав споживачів»); поданням позовної заяви порушило обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права ( ч. 1 ст. 44 ЦПК України), чим ввело в оману суд, здійснило умисне обраховування та обман споживача під час відкриття особистого рахунку споживача на надання послуги з централізованого опалення за відсутністю підстав для відкриття особового рахунку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 без його згоди, що, на його думку також містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.225 КК України); а також в порушення вимог п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України здійснило подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору та у спорі, який має очевидно штучний характер. Таким чином, на переконання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в результаті цих дій, позивачем за первісним позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» порушено принцип законності, його права як споживача, не виконано зобов`язань неухильно додержуватися Конституції України законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та з нього безпідставно вимагаються грошові кошти в сумі 64000,04 грн. Окрім того, наведені обставини, на думку ОСОБА_1 , є підставою для постановлення окремої ухвали.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок застосування до нього КП «Смілакомунтеплоенерго» агресивної підприємницької практики, що полягає пред`явленні до нього щомісячних вимог про сплату за послуги, які він не отримував та не мав наміру отримувати, звернення останнього до суду в порядку наказного та позовного провадження з безпідставними, надуманими вимогами та за відсутності права вимоги, ОСОБА_1 був змушений звернутись до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального злочину проти нього службовими особами КП «Смілакомунтеплоенерго» шляхом примушування до виконання неіснуючих цивільно-правових зобов`язань. Відтак, вважає, що сам факт вчинення правопорушення є доказом заподіяння йому моральної шкоди, як потерпілому, внаслідок порушення його прав, протиправність діяння заподіювана моральної шкоди КП «Смілакомунтеплоенерго» полягає в зловживанні правом. Крім того, вказує, що у зв`язку з протиправною поведінкою КП «Смілакомунтеплоенерго» щодо нього протягом тривалого часу, а саме, починаючи з лютого 2018 року по травень 2023 року, що становить п`ять років і три місяці, він зазнав душевних страждань, що полягають у наявності у нього депресивного стану, психологічного дискомфорту, які призвели до порушення сну, гіпертонічного кризу, внаслідок чого він змушений був звертатись до закладів охорони здоров`я і поніс додаткові матеріальні витрати на лікування та відновлення здоров`я. Завдану моральну шкоду позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 оцінює в розмірі 192000,12 грн.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним зустрічним позовом.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2023 року було прийнято зустрічний позов та його вимоги об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідачу за зустрічним позовом визначено строк для надіслання до суду відзиву на зустрічну позовну заяву, позивачу за зустрічним позовом строк для надання відповіді на відзив.

В наданому суду відзиві на зустрічну позовну заяву, який надійшов до суду 04 серпня 2023 року представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 проти задоволення зустрічного позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. Узагальнені доводи та заперечення представника відповідача, наведені у відзиві на зустрічний позов зводяться до наступного.

Так, на спростування доводів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 щодо відсутності у КП «Смілакомунтеплоенерго» права вимоги грошових коштів за ненадану та отриману послугу з централізованого опалення представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказує, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

28 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» на офіційному сайті підприємства skte.com.ua та в місцевій газеті «Сміла» від №9 (1101) опублікувало Договір про надання послуг з централізованого опалення, який в розумінні ст. 633 ЦК України є публічним договором.

Згідно п.10.1 Договору про надання послуг з централізованого опалення, цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин КП «Смілакомунтеплоенерго» з усіма споживачами, які підлягають під цю категорію.

Відповідно до п.10.2. Договору, згода споживача є прийняттям ним публічної пропозиції КП «Смілакомунтеплоенерго» про укладення Договору.

В п.1.1. Договору визначено, що згода ненадання заперечень з боку споживача щодо умов цього Договору впродовж 30 днів з дня опублікування.

В даному випадку, оскільки впродовж 30 днів з моменту опублікування Договору в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року №9 (1101) та на офіційному сайті підприємства skte.com.ua, від ОСОБА_1 жодних заперечень щодо умов Договору на адресу комунального підприємства не надходило, він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго».

За таких обставин, позиція позивача про те, що жодних договірних відносин між ним та КП «Смілакомунтеплоенерго» не існує в зв`язку з не укладенням відповідного договору між сторонами, ніяким чином не узгоджується з положеннями ст.ст. 633, 634 ЦК України. При цьому, навіть за відсутності договору між КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСОБА_1 , останній все одно повинен був сплачувати за отримані послуги, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Позицію ОСОБА_1 щодо того, що належна йому квартира на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011 у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення будинку та в ній встановлено індивідуальне електричне опалення вважає безпідставною та такою, що не заслуговує на увагу з огляду на таке. Так, відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Представник відповідача за зустрічним позовом вказує, що ОСОБА_1 , маючи намір від`єднатися від мереж централізованого опалення, 07 червня 2011 року звертався з заявою до міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків Виконавчого комітету Смілянської міської. Розглянувши заяву ОСОБА_1 , комісія своїм протоколом № 10 від 07 вересня 2011 року відмовила в наданні дозволу на відключення належної ОСОБА_1 квартири від системи централізованого опалення.

Вважаючи дії Комісії незаконними, ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку та постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води Виконавчого комітету Смілянської міської ради, треті особи: ОСББ «Мальва-2», ТОВ «Сміла Енергоінвест», визнано протиправними та скасовано протокол міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради № 10 від 07 вересня 2011 року; зобов`язано постійнодіючу міжвідомчу комісію з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради винести рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на відключення від централізованого опалення і гарячого водопостачання належної йому квартири АДРЕСА_1 . Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року по справі №2-а-13471/2011 апеляційну скаргу міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконавчого комітету Смілянської міської ради залишено без задоволення, а постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011 без змін. Таким чином, рішення суду, яким зобов`язано Комісію винести рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на відключення від централізованого опалення і гарячого водопостачання належної йому квартири набрало законної сили 16 серпня 2012 року.

Однак, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 приєднує витяг з протоколу комісії № 7 від 17 червня 2011 року про надання дозволу на відключення належної йому квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального електричного опалення, тобто складений за п`ять місяців до дати постановлення вищевказаного судового рішення по справі № 2-а-13471/2011.

Окрім того, вказує, що з доказів, наданих позивачем на підтвердження факту законного від`єднання від мереж ЦО, вбачається, що позивач не виконав вимог Порядку відключення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, а саме: наданий ним акт № 69 від 10.12.2015 року про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж не містить відомостей про назву монтажної організації, яка виконувала від`єднання квартири від мереж ЦО; також п. 2 акту взагалі не містить відомостей про виконання робіт по відключенню квартири та монтажу електроопалення; крім того відсутній підпис представника виконавця послуг з ЦО та ГВП КП «Смілакомунтеплоенерго»; акт від 10 грудня 2015 року, натомість підписаний керуючим справами ОСББ «Мальва-2» 17.06.2014 року; також наданий акт № 70 від 25 серпня 2015 року робочої комісії про прийняття устаткування після комплексного випробування в розділі «Рішення робочої комісії» в графі «голова робочої комісії» міститься підпис особи, яку неможливо ідентифікувати, а сам підпис практично ідентичний підпису ОСОБА_1 , а також не підписаний представником виконавця послуг з ЦО та ГВП КП «Смілакомунтеплоенерго».

Таким чином на думку представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, тому його дії по від`єднанню від мереж централізованого опалення є самовільним і протиправним переобладнанням квартири та не надають підстав для припинення обов`язку зі сплати за послуги з теплопостачання.

Відтак, вважає безпідставним твердження позивача, що КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з первісним позовом з протиправною вимогою про стягнення з нього грошових коштів за послугу, яка фактично не надавалася та ним не отримувалась. Зауважує, що посилання позивача на відсутність у комунального підприємства права вимоги є таким, що суперечить положенням ч.1 ст.15, ст.16 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Крім того, вважає абсурдною та такою, що не заслуговує на увагу позицію позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що вимога КП «Смілакомунтеплоенерго» про оплату боргу за надані послуги з теплопостачання є злочинною і по своїй суті підпадає під диспозицію статті 189 КК України, оскільки в даному випадку, між сторонами по справі існують договірні правовідносини, за якими виконавець КП «Смілакомунтеплоенерго» зобов`язується своєчасно надавати споживачу ОСОБА_1 відповідної якості послуги з централізованого опалення, шляхом подачі теплоносія до опалювальної системи, а останній зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором. Своїх зобов`язань за Договором ОСОБА_1 не виконує, чим порушує права та законні інтереси КП «Смілакомунтеплоенерго», відтак вимога про оплату боргу за надані послуги з теплопостачання, пред`явлена до ОСОБА_1 не може апріорі визнаватися протиправною, оскільки направлена на задоволення законних майнових претензій комунального підприємства, жодного роду психічного насильства чи погроз у відношенні ОСОБА_1 комунальне підприємство не застосовувало, а лише у визначеному чинним цивільним законодавством порядку звернулося до суду за захистом. За таких обставин, на переконання представника відповідача за зустрічним позовом, дії КП «Смілакомунтеплоенерго» є такими, що ніяким чином не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 189 КК України.

Також представник відповідача за зустрічним позовом вказує, що доводи ОСОБА_1 про те, що КП «Смілакомунтеплоенерго» провадить у відношенні нього нечесну та агресивну підприємницьку практику, є безпідставними та жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 суду не надав, що в свою чергу суперечить вимогам ст.ст. 76, 81 ЦПК України. Крім того, посилання позивача зустрічним позовом ОСОБА_1 на порушення його прав як споживача нічим не підтверджені і по своїй суті є припущеннями.

Натомість, в матеріалах справи наявні докази, які доводять факт існування між сторонами договірних правовідносин, подачі теплоносія споживачу ОСОБА_1 , наявності у останнього боргу за надані послуги з теплопостачання, тобто докази, які повною мірою спростовують посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про порушення його прав. Окрім того, вказує, що в даному випадку, жодного порушення прав ОСОБА_1 як споживача житлово-комунальної послуги КП «Смілакомунтеплоенерго» не допускало, належними та допустимими доказами факту такого порушення позивачем не доведено, а отже відсутні підстави для стягнення на його користь моральної шкоди.

На підставі викладеного, представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 просила в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та здійснено перехід зі спрощеного провадження справи на загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Крім того, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі будівельно-технічної та про витребування доказів - відмовлено.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 правом на подання відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву у визначений судом строк не скористався.

Сторони в судове засідання 22 лютого 2024 року не з`явились.

Представник позивача за первісним позовом / відповідача за зустрічним позовом - КП «Смілакомунтеплоенерго» в судове засідання не з`явилася, разом з тим у позовній позовні просила проводити розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача, вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містять зміст позовної заяви.

Відповідач за первісним позовом / позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи до закінчення розгляду Вищою радою правосуддя поданої ним скарги, щодо дисциплінарного проступку судді ОСОБА_5 під час розгляду даної справи, який, на думку останнього, полягає у вчиненні суддею дій, які не відповідають критерію безсторонності судді, внаслідок чого в нього відсутня довіра до головуючого судді, виникають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Дослідивши клопотання відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається, що передбачено ч.1 ст. 44 ЦПК України.

За змістом ч.2 ст. 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Тобто, процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частина друга статті 44 ЦПК України).

Крім того, недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

За таких обставин, беручи до уваги неявку в судове засідання сторін (зокрема, чергову неявку відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ), їхнє належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання, неодноразовість заявлення відповідачем за первісним позовом / позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду даної справи, суд розцінює такі дії останнього, як зловживання ним своїми процесуальними правами.

На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи до закінчення розгляду Вищою радою правосуддя поданої ним скарги, щодо дисциплінарного проступку судді, з огляду на те, що з наведених ним міркувань відкладення розгляду справи буде безпідставним та необґрунтованим, та як наслідок може призвести до затягування розгляду справи в суді, а відтак, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з означених підстав належить відмовити.

Таким чином, суд визнав причину неявки відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , неповажною та за згодою позивача за первісним позовом, на підставі ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, сповіщеного належним чином.

Клопотання відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, що призначена на 22 лютого 2024 року, свідчить про те, що останній був належним чином повідомлений про зазначене судове засідання.

При цьому, будь-яких обґрунтованих письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від сторін до суду не надійшло.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про дату, час та місце судового слухання, проте останній не скористався своїм правом участі у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань по оплаті послуг з постачання теплової енергії.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі в рішенні суду чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

За загальними правилами, визначеними вказаним законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг.

Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 70 від 23 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 327602799 від 31 березня 2023 року, відповідачу по справі за первісним позовом ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 30 червня 2006 року належить 1/2 частина двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.7). Даний факт не оспорювався ОСОБА_1 в процесі розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, КП «Смілакомунтеплоенерго» є постачальником теплової енергії на території м. Сміла, в тому числі і до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються в тому числі і до квартири АДРЕСА_1 . На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 з отримання комунальних послуг, які надаються позивачем за первісним позовом - КП «Смілакомунтеплоенерго» за вищевказаною адресою (а.с.8).

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України від 24.06.2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №1875) та Законом України від 09.11.2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який введений в дію з 01.05.2019 (надалі Закон №2189), Постановами КМУ від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (надалі Правила від 21.07.2005) та від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (надалі - Правила від 21.08.2019).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч.1, 2 ст. 19 Закону №1875, ч.1 ст. 6, ч.1 ст.12 Закону №2189).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ч.1 ст. 29 Закону №1875), аналогічні норми містяться у ч.1 ст. 13 Закону №2189 - договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача.

Із копії витягу з газети «Сміла» № 9 (1101) від 28 лютого 2018 року вбачається, що КП «Смілакомунтеплоенерго» опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення (а.с. 12).

Згідно п.10.1 Договору про надання послуг з централізованого опалення, цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин КП «Смілакомунтеплоенерго» з усіма Споживачами, які підлягають під цю категорію.

Зобов`язання по укладенню договору покладено на Споживача (п.1 ч.3 ст.20 Закону №1875, п.2 ч.2 ст.7 Закону №2189). Відповідно до ч.7 ст.26 Закону №1875-IV та ч.5 ст. 13 Закону №2189 договір на надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір про надання послуг з централізованого опалення від 01 лютого 2018 року, згідно якого КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги, так само як і індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є договорами приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України, та публічними договорами згідно ст. 633 ЦК України.

Відповідно до п.10.2. Договору, згода Споживача є прийняттям ним публічної пропозиції КП «Смілакомунтеплоенерго» про укладення Договору.

В п.1.1. Договору визначено, що згода ненадання заперечень з боку Споживача щодо умов цього Договору впродовж 30 днів з дня опублікування.

В даному випадку, оскільки впродовж 30 днів з моменту опублікування Договору в місцевій газеті «Сміла» від 28.02.2018 року №9 (1101) та на офіційному сайті підприємства skte.com.ua, від ОСОБА_1 жодних заперечень щодо умов Договору на адресу комунального підприємства не надходило, а тому він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго».

Відтак, оскільки відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно ст.ст. 205, 901-903 ЦК України договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір).

Відповідно до п. 4 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Згідно п. 2 Договору від 01 лютого 2018 року, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, шляхом подачі теплоносія до опалювальної системи, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором (аналогічне визначено п.5 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року).

Порядок нарахування та оплати за спожиті послуги передбачено розділом 4 Договору від 01 лютого 2018 року та п.п.30-39 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року.

У відповідності до розділу 3 Договору від 01 лютого 2018 року та п. 31 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію.

Відповідно до п. 4.1 Договору від 01.02.2018 року, розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Споживач вносить плату за послуги на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з п.34 Індивідуального договору від 25 жовтня 2021 року, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються згідно до рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради (а.с.15-17).

Судом також оглянуто акти зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими було зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку (а.с. 18-25).

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20.10.2017 року, № 414 від 22.11.2018 року, №83 від 28.02.2019 року, та № 511 від 21.10.2021 року.

Так, рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1975,04 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с. 14-зворот).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 414 від 22 листопада 2018 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2337,72 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14-зворот).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 511 від 21 жовтня 2021 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2544,00 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.14).

Так, у будинку АДРЕСА_3 , в якому розташована квартира відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії тепловий лічильник, згідно ст.3 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Статтею 8 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем на основі показань вузла комерційного обліку згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Нарахування за послуги здійснювалося за тарифами, що діяли у відповідний період, та згідно показників засобу обліку теплової енергії з розрахунку на опалювальну площу квартири.

Однак, як стверджує позивач за первісним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , не належним чином здійснював оплату за надані послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем за період з лютого 2018 року по березень 2023 року в розмірі 55 262,95 грн. Відтак, дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права позивача щодо отримання плати за надані послуги, порушують фінансовий стан підприємства та спричиняють збитки.

Відповідно до п.18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

За положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом встановлено, що договір на надання послуг з постачання теплової енергії між КП «Смілакомунтеплоенерго» та відповідачем по справі не укладався, але теплова енергія у квартиру, надавалась належним чином, заяву про відключення від теплопостачання у встановленому законом порядку (скарг про надання послуг не належної якості) відповідач не надавав, таким чином, останній знаходиться у фактичних договірних відносинах з КП «Смілакомунтеплоенерго».

Так, згідно наданого суду розрахунку позивач за період з лютого 2018 року по березень 2023 року нарахував ОСОБА_1 борг з оплати послуги з централізованого опалення житла у сумі 55262 грн. 95 коп., втрати від інфляції у розмірі 6305 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 2269 грн. 60 коп., пеню у розмірі 162 грн. 02 коп. (а.с. 8-10).

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований.

Зазначений розрахунок позивача відповідачем не спростовано, доказів, які б спростовували викладені у первісному позові обставини відповідачем не надано, та не надано даних щодо повного погашення заборгованості.

Так, відповідачу проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Крім того, ст.ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

У даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами по справі є акти про подачу теплоносія та про його відключення.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що в період з лютого 2018 року по березень 2023 року позивач за первісним позовом КП «Смілатеплокомуненерго» поставив відповідачу ОСОБА_1 теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 55262 грн. 95 коп.

Відмова відповідача сплачувати заборгованість за використану теплову енергію веде до неможливості розрахунків позивача з постачальником енергетичних ресурсів, що значною мірою погіршує фінансове та економічне становище енергетичних галузей, паралізує їх діяльність. У зв`язку з цим, позивачу значною мірою обмежуються ліміти на постачання природного газу та електроенергії, що спричиняє позивачу шкоду у великих розмірах.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє останнього обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у його власності та користуванні.

При цьому, відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №922/4239/16 від 21.08.2019 та в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 904/6293/17).

Отже, підставою для виникнення в споживача зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті за надані послуги, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Підсумовуючи наведене вище, враховуючи, що доказів оплати відповідачем суми боргу в розмірі 55262 грн. 95 коп. матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів суду не надано, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основної заборгованості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із приписами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Тобто, обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до вимог ст. ст. 66-68 ЖК України наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з теплопостачання.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №686/14833/15 відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Судом встановлено, що КП «Смілакомунтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання на території м. Сміла, яким фактично надані вказані послуги до помешкання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.5.3 Договору про надання послуг з централізованого опалення, який опубліковано у газеті «Сміла» №9 (1101) від 28 лютого 2018 року, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.

Позивачем на підставі наведених норм Закону було правомірно нараховано пеню з лютого 2019 року по січень 2020 року, тобто до початку періоду дії карантину в Україні (а.с.10-зворот).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідно до положень викладених у п.10 ч.3ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Крім того, за змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч.1 ст.509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Суд погоджується з розрахунками сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви.

Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за отримані послуги, а також розміру заборгованості нічим не спростовуються, позовні вимоги за первісним позовом є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , не погоджуються з доводами КП «Смілатеплокомуненерго», зазначає, що не міг та не користувався послугами відповідача за зустрічним позовом та не споживав теплову енергію в спірний період, оскільки між ним та КП Смілакомунтеплоенерго» відсутні договірні відносини. Окрім того вважає, що належна йому квартира у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення та зазначає, що в ній встановлено індивідуальне електричне опалення. За вказаних обставин, ОСОБА_1 вважає, що послугу з теплопостачання від КП «Смілакомунтеплоенерго» за період з лютого 2018 року по теперішній час він не отримував, не отримує та не мав наміру отримувати, що на його думку свідчить про відсутність права вимоги та повну необґрунтованість претензій КП «Смілакомунтеплоенерго» пред`явлених до нього в первісному позові.

Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд звертає увагу позивача за зустрічним позовом на те, що вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню. Тобто, означене вказує на те, що будь-яке заперечення сторони в справі повинно бути доказово обґрунтоване.

Так, суд вважає посилання позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , на відсутність підстав для оплати за надані послуги з постачання теплової енергії є помилковим виходячи з наступного.

Суд відхиляє доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що належна йому квартира у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення будинку та в ній встановлено індивідуальне електричне опалення з огляду на наступне.

Відповідно до п.24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Окрім того, Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за №1478/11758 (який був чинний до 17.09.2019), з моменту внесення до нього змін наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 визначав процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води саме усього житлового будинку, а не окремих приміщень у ньому, як це було визначено первісно.

Також процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж станом на момент надання послуг була встановлена Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року, який чинний з 17.09.2019 року.

Окрім того, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у зустрічному позові посилається на існуюче рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011, яким визнано протиправними та скасовано протокол міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради № 10 від 07 вересня 2011 року та зобов`язано постійно діючу міжвідомчу комісію з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мережі централізованого опалення і постачання гарячої води житлових та нежитлових будинків виконавчого комітету Смілянської міської ради винести рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на відключення від централізованого опалення і гарячого водопостачання належної йому квартири АДРЕСА_1 (а.с.50).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року по справі №2-а-13471/2011 апеляційну скаргу міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконавчого комітету Смілянської міської ради залишено без задоволення, а постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2011 року по справі №2-а-13471/2011 без змін (а.с. 51).

Разом з тим, з доказів, наданих позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 на підтвердження факту законного від`єднання від мереж централізованого опалення, вбачається, що останнім не було дотримано вимог Порядку відключення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог за зустрічним позовом позивачем ОСОБА_1 до матеріалів зустрічної позовної заяви приєднано дозвіл на відключення належної йому квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального електричного опалення, а саме - витяг з протоколу комісії № 7 від 17 червня 2011 року, тобто дозвіл на відключення від системи централізованого теплопостачання, який надано міжвідомчою комісією на виконання зазначеного вище судового рішення (а.с. 52).

Однак, суд відхиляє як належний доказ зазначений витяг з протоколу засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з питань відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води Смілянського виконавчого комітету № 7 від 17 червня 2011 року, з огляду на те, що дата винесення вказаного рішення комісії передує даті прийняття судом рішення, яким зобов`язано постійно діючу міжвідомчу комісію винести рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на відключення від централізованого опалення і гарячого водопостачання належної йому квартири АДРЕСА_1 , а саме дозвіл на відключення від централізованого опалення Комісією надано за п`ять місяців до дати постановлення судового рішення по справі № №2-а-13471/2011.

Суд зазначає, що отримавши дозвіл постійно діючої міжвідомчої комісії на відключення, позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, потрібно було отримати технічні умови для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, та на підставі пунктів 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку звернутися до монтажної організації для реалізації процедури від`єднання квартири від внутрішньо будинкових мереж, по закінченні чого отримати відповідний акт про відключення від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подати його до Комісії на затвердження.

Окрім того, наданий ОСОБА_1 акт № 69 від 10 грудня 2015 року про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж також містить ряд недоліків та відхиляється судом як неналежний доказ з підстав, що вказаний акт не містить зазначення про назву монтажної організації, яка виконувала від`єднання квартири від мереж централізованого опалення; також п. 2 акту не містить відомостей про виконання робіт по відключенню квартири та монтажу електроопалення; в ньому відсутній підпис представника виконавця послуг з ЦО та ГВП КП «Смілакомунтеплоенерго»; вказаний акт складено 10 грудня 2015 року, при цьому підписано керуючим справами ОСББ «Мальва-2» 17 червня 2014 року (а.с.54).

Також, наданий позивачем за зустрічним позовом акт робочої комісії про прийняття устаткування після комплексного випробування № 70 від 25 серпня 2015 року в розділі «Рішення робочої комісії» в графі «голова робочої комісії» містить підпис особи, яку неможливо ідентифікувати та не підписаний представником виконавця послуг з ЦО та ГВП КП «Смілакомунтеплоенерго», а тому вказаний доказ також відхиляється судом як неналежний (а.с.55).

Таким чином, позивач за зустрічним позовом не надав належних та допустимих доказів відключення від централізованого опалення належної йому квартири АДРЕСА_1 , крім того матеріали справи не містять доказів ненадання йому послуг з постачання тепла в спірний період в встановленому законодавством порядку та погодження такого відключення з компетентними особами.

Окрім того, наданий позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 робочий проект на приєднання належної йому квартири АДРЕСА_1 до електричних мереж електричного опалення також не підтверджує дотримання останнім встановленого законом порядку відключення від системи централізованого теплопостачання, а відтак встановлення індивідуального електричного опалення в квартирі ОСОБА_1 є самовільним.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення також не може слугувати підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 11.11.2015 у справі №6-1192цс15 та Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №904/6293/17).

Окрім того, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до компетентних органів про надання дозволу на відключення від централізованого опалення з моменту набрання законної сили рішенням суду, яким зобов`язано постійно діючу комісію надати останньому такий дозвіл, так і на момент розгляду справи, з заявою про оформлення такого відключення відповідно до норм чинного законодавства України.

В даному випадку, оскільки ОСОБА_1 не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, тому його дії по від`єднанню від мереж централізованого опалення є самовільним і протиправним переобладнанням квартири та не надають підстав для припинення обов`язку зі сплати за послуги з теплопостачання.

Крім цього, суд критично ставиться до посилань позивача за зустрічним позовом на те, що вимога КП «Смілакомунтеплоенерго» про оплату боргу за надані послуги з теплопостачання є злочинною і по своїй суті підпадає під диспозицію статті 189 КК України, оскільки така вимога направлена на задоволення законних майнових претензій комунального підприємства, відтак останнє у визначеному чинним цивільним законодавством порядку звернулося до суду за захистом своїх порушених прав. Жодних доказів застосування КП «Смілатеплокомуненерго» психічного насильства чи погроз у відношенні ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факту порушення його прав як споживача житлово-комунальної послуги не доведено, а отже відсутні підстави для стягнення на його користь моральної шкоди.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували незаконність та неправомірність дій представників КП «Смілатеплокомуненерго», які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, і тим самим підтверджували обставини порушення останнім Закону України «Про захист прав споживачів», саме на тих умовах які заявлені позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Виходячи з того, що в судовому засіданні не було встановлено та не підтверджено належними доказами, що КП «Смілатеплокомуненерго» порушило права ОСОБА_1 , беручи до уваги, що заборгованість у останнього виникла за період з лютого 2018 року по березень 2023 року з його вини, а також враховуючи, що первісний позов підлягає задоволенню, суд приходить до висновку про відмову в зустрічному позові в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з урахуванням задоволення первісного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 4, 9, 7, 12, 13, 76-78, 141, 164, 223, 247, 258-259, 263-265, 279, 280, 282, 284, 288-289, 354 ЦПК України, -

вирішив:

Первісний позов комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії за період з лютого 2018 року по березень 2023 року в розмірі 55262 грн. 95 коп., втрати від інфляції у розмірі 6305 грн. 47 коп., три проценти річних у розмірі 2269 грн. 60 коп., пеню у розмірі 162 грн. 02 коп. та 2684 грн. 00 коп. витрат по оплаті судового збору, а всього 66 684 (шістдесят шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 04 (чотири) коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживачів відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2024 року.

Сторони у справі:

Позивач за первісним позовом / відповідач за зустрічним позовом: комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» - адреса: вул. В`ячеслава Чорновола, 72-а, .

Відповідач за первісним позовом / позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий: Ю. В. Крива