Справа № 455/598/21 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/1977/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Назар Х.Б.

з участю: прокурора Сеніва О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури,

ВСТАНОВИЛА:

28.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Полтавській області, Прокуратури Полтавської області, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури, в якому просив стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну компенсацію у сумі 1 000 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 23.04.2019 Прокуратурою Полтавської області зареєстроване кримінальне провадження № 00000043, яке було об`єднано з матеріалами інших досудових розслідувань та об`єднано в кримінальне провадження № 0000557 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.212, ч.1 ст.366 КК України. В подальному постановою старшого слідчого з ОВС четвертого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління ДФС України від 27.11.2020, кримінальне провадження за №0000557 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.3 ст. 212 КК України, було закрито з реабілітуючих підстав: у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Матеріалами кримінального провадження констатувалась участь позивача у пособництві суб`єктам господарювання в ухиленні від сплати податків в особливо-великих розмірах. При цьому прямо стверджувалось про наявність незаконних дій позивача, які призвели до недоотримання податкових надходжень державним бюджетом. Про його причетність до вчинення кримінально-протиправних діянь, із зазначенням його анкетних даних, в засобах масової інформації поширювалося безліч статей та фото, зроблених по місцю проживання під час обшуку, що заподіяло шкоду його честі, гідності та діловій репутації, оскільки вже констатувався факт вчинення ним злочину.

Станом на момент проведення досудового розслідування, позивач перебував на посаді начальника сектору кадрового забезпечення Яворівського ВП ГУНП у Львівській області. Внаслідок поширення в службовому середовищі інформації про причетність позивача до кримінально-протиправних дій його ділова репутація та службовий авторитет зазнав істотного негативного впливу.

Таким чином, здійснення щодо нього заходів, які супроводжували досудове розслідування даного провадження та передбачали втручання в його особисте життя (проведення обшуків та виїмок, опублікування інформації про протиправний характер поведінки позивача, поширення негативної інформації про позивача у службовому середовищі та дискредитація його службової репутації) та у сферу проходження служби в органах Національної поліції України порушили звичний образ його життя та істотним чином негативно вплинули на його становище в цілому.

На даний час позивач звільнений, а його кар`єрний ріст у Національній поліції України зруйновано.

Окрім цього, 10.10.2019 за місцем його проживання посадовими особами відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 03.10.2019, було проведено обшук на тимчасове вилучення речей, серед яких грошові кошти в вітчизняній та іноземних валютах: 287 044,00 доларів США, 221 980,00 Євро, 7190,00 польських злотих, 36 000,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 06.11.2019 зобов`язано посадових осіб слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області повернути позивачеві кошти, які було тимчасово вилучено в ході обшуку 10.10.2019, оскільки дозвіл на вилучення таких коштів слідчим суддею не надавався, а слідчим не надано жодного доказу незаконності походження таких коштів, як і доказу накладення на такі кошти арешту у встановленому КПК України порядку.

Позивач був вимушений оскаржувати бездіяльність органу досудового розслідування до суду За діями працівників ГУ ДФС в Полтавській області, оперативних працівників та інших учасників слідчої дії спостерігали його сусіди, які знають його як порядну та законослухняну людину, в зв`язку з чим були принижені його честь та гідність, ділова репутація і порушеним звичайний уклад життя.

Він переживав, хвилювався через те, що його було публічно принижено, в присутності людей, чия думка для нього важлива, та зазнав сильного нервового потрясіння, відчував головний біль, підвищення артеріального тиску, після чого неодноразово проходив лікування в медичних закладах. Його діти і дружина вимушені оправдовуватися перед знайомими, родичами, доказуючи його непричетність до будь-яких злочинів, оскільки знайомі та друзі цікавляться, з якої причини був проведении обшук, що додає додаткових моральних страждань. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.06.2023 клопотання представника Полтавської обласної прокуратури прокурора Гавриляка Т.М. про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Вказує, що підстави та предмет позову, а також коло суб`єктів у справі № 448/884/20 та у справі № 455/598/21 не є тотожними.

Так, звертаючись до суду з позовом у справі № 448/884/20 позивачами, крім ОСОБА_1 , були його дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 . Предметом позову у вказаній справі було стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду. Позов обґрунтовано тим, що позивачі вимагали стягнення на їх користь моральної компенсації за час безпідставного та протиправного неповернення незаконно відібраних грошей.

Однак, звертаючись до суду з позовом у справі № 455/598/21 позивачем є лише ОСОБА_1 , оскільки лише йому, як посадовій особі (він перебував на посаді начальника сектору кадрового забезпечення Яворівського ВП ГУНП у Львівській області), заподіяно шкоду честі, гідності та діловій репутації. Предметом позову у вказаній справі було стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури у зв`язку із заподіянням шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Тобто, рішення у справі № 448/884/20 ухвалене з приводу спору між іншими сторонами (суб`єктами), не про той самий предмет і не з тих самих підстав, а отже не є тотожним правовідносинам, які склалися між ним та відповідачами у справі № 455/598/21.

Відтак, суд помилково задовольнив клопотання про закриття провадження у справі, тим самим позбавив його доступу до правосуддя, адже з огляду на підстави закриття провадження у справі, повторне звернення з вказаним позовом не допускається.

Просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Сенів О.П. заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду цим вимогам не відповідає з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність оночасно трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Встановлено, що у липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Державної казначейської служби України та Прокуратури Полтавської області, у якому просили стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на їх користь солідарно компенсацію у розмірі 3 000 000,00 грн (по 1 000 000,00 грн на компенсацію кожному з позивачів) за безпідставне та незаконне вилучення та неповернення коштів, вилучених в ході обшуку без подальшого накладення арешту на тимчасово вилучене майно (справа № 448/884/20).

Мостиський районний суд Львівської області рішенням від 13.09.2022 у справі № 448/884/20 позов задовольнив частково. Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. В решті позову відмовив.

Львівський апеляційний суд постановою від 16.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області задовольнив частково. Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2022 в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури задовольнив частково. Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13.09.2022 в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн змінив, зменшив розмір стягнення відшкодування моральної шкоди до 50 000,00 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

З матеріалів справи № 455/598/21 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Полтавській області, Прокуратури Полтавської області, Державної Казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну компенсацію у сумі 1 000 000,00 грн.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що у цій справі ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги, серед іншого, завданням йому моральної шкоди незаконними діями відповідачів в рамках кримінального провадження, яке було закрито з реабілітуючих підстав у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, та завданням шкоди його діловій репутації, що позбавило його подальшого кар`єрного росту у сфері державної служби, тоді як у справі № 448/884/20 позов обґрунтований виключно завданням шкоди внаслідок безпідставного та незаконного вилучення та неповернення коштів, вилучених в ході обшуку в межа кримінального провадження.

Тобто підстави позову у цивільній справі № 448/884/20 та у цій справі не є ідентичними.

Оскільки спір між сторонами у справах виник з різних підстав, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є помилковим.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 червня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 08.03.2024

Головуючий

Судді