Справа № 211/2202/24
Провадження № 2-о/211/64/24
іменем України
29 квітня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення юридичного факту, -
заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, де заінтересованою особою зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) та просить суд встановити факт того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вона, ОСОБА_1 , перебували у шлюбі з 20 жовтня 1979 року.
В обґрунтування заяви зазначила, що 20 жовтня 1979 року між ОСОБА_2 і нею було укладено шлюб. У свідоцтві про укладення шлюбу, яке на той час було складене російською мовою, прізвище чоловіка вказано « ОСОБА_3 » та шлюбне прізвище дружини вказано « ОСОБА_3 ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер. Вона як дружина померлого звернулася до сервісного центру Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про отримання грошової допомоги у разі смерті чоловіка. Але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у свідоцтві про смерть чоловіка серії НОМЕР_1 , яке видано 11.01.2024 року Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради прізвище чоловіка ОСОБА_4 , а її прізвище відрізняється від його ОСОБА_5 . Саме різне написання прізвища є перепоною у отриманні грошової допомоги та у подальшому переході на пенсію чоловіка. Також зазначає, що в паспорті покійного чоловіка його прізвище відображено українською мовою ОСОБА_4 , а російською ОСОБА_3 . Дата і місце його ОСОБА_6 повністю збігається з інформацією про особу у свідоцтві про одруження, свідоцтвах про народження дітей, які також заповнено російською мовою. Також вони зареєстровані та проживали в одній квартирі, яка належить їх на праві власності. Зазначене підтверджує, що покійний ОСОБА_2 був її чоловіком, тому просить задовольнити заяву.
Ухвалою суду від 05 квітня 2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
В судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримали в повному обсязі та просить її задовольнити.
Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог виходячи з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статі 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.10.1979, 20 жовтня 1979 року зареєстровано шлюб заявниці, ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 , про що зроблено Андріївською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області актовий запис №15 (а.с. 7). У вказаному свідоцтві післяшлюбні прізвища заявниці та її чоловіка записані російською мовою як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 ».
Згідно із копіями свідоцтв про народження заявниця та її померлий чоловік є батьками доньки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 , а саме зазначено російською мовою «Отец: ОСОБА_9 . Мать: ОСОБА_1 .» (а.с. 8, 9).
11.09.2001 Довгинцівським РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області чоловікові заявниці було видано паспорт громадянина України, серії НОМЕР_3 , де його прізвище українською мовою зазначено як « ОСОБА_4 », а російською - « ОСОБА_3 »; згодом заявниці ОСОБА_1 25.09.2001 Довгинцівським РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області було видано паспорт громадянина України, серії НОМЕР_4 , де її прізвище зазначено як « ОСОБА_5 » українською мовою і як « ОСОБА_3 » російською мовою (а.с. 2-4, 14).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 від 27.11.2009, зазначено, що власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, даний факт підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.01.2024, актовий запис №102, вчинений Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради (а.с. 6).
Відповідно до відомостей паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтва про право власності на житло прізвище заявниці зазначено українською мовою « ОСОБА_5 », у паспорті на сторінці 2 російською мовою прізвище зазначено « ОСОБА_3 » (а.с. 2-4, 12).
Згідно із відомостями з паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про смерть, прізвище чоловіка заявниці зазначено українською мовою « ОСОБА_4 », у паспорті на сторінці 2 російською мовою прізвище зазначено « ОСОБА_3 » (а.с. 6, 12-15).
Відповідно до листа Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, заявниця зверталась з заявою до Пенсійного фонду щодо отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті пенсіонера ОСОБА_2 , але їй було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що прізвище її померлого чоловіка ОСОБА_4 не співпадає з прізвищем заявниці ОСОБА_5 (а.с. 5).
Вирішуючи питання про встановлення факту перебування заявниці та її померлого чоловіка у зареєстрованому шлюбі, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України слідує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Встановлення факту родинних відносин між дружиною чи чоловіком чинним законодавством не передбачено, оскільки між ними не має кровного споріднення, для них може мати правове значення встановлення факту реєстрації шлюбу чи факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідних випадках.
Відповіднодо п.п. 10, 18 вказаної постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом.
Як вбачається з матеріалів справи, заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування у шлюбі з тих підстав, що в документах міститься неточності у написанні прізвища чоловіка, що не дозволяє їй отримати одноразову грошову допомогу та в подальшому перейти на пенсію чоловіка у зв`язку з втратою годувальника.
Встановити факт реєстрації шлюбу судовим рішення у даній ситуації не можливо, оскільки факт реєстрації шлюбу підтверджено наявним у справі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.10.1979, яке викладено російською мовою та їх прізвища зазначені як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 ». Але у подальшому у процесі отримання паспортів громадянина України замість радянських паспортів, прізвище заявниці було вказано як « ОСОБА_5 », а прізвище чоловіка заявниці як « ОСОБА_4 ».
Слід зазначити, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France).
Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Заявниця в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах у зв`язку зі смертю свого чоловіка. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці.
У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, зазначених заявницею та підтверджених документами.
Ураховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку, а встановлення такого юридичного факту в силу ст. 5 ЦПК України з урахуванням зазначених об`єктивних перешкод для заявниці буде ефективним способом захисту її порушеного права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265, 293, 294, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд -
заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , перебували у шлюбі з 20 жовтня 1979 року по 10 січня 2024 року.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 29 квітня 2024 року.
Суддя Д.М.Ніколенко