Провадження №: 2/336/2942/2024
07 серпня 2024 року м. Запоріжжя
Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Юлія Андріївна вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості у розмірі 71 030, 84 грн.,-
В серпні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю з Жовтневого районного сужу м. Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості у розмірі 71 030, 84 грн.
Розглянувши матеріали позову, суд приходить до висновку про необхідність направлення вищевказаної цивільної справи за підсудністю з наступних підстав.
В ухвалі суду зазначено, що Відповідно до відповіді № 642483 від 14.06.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача 1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до відповіді № 642448 від 14.06.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача 2 вбачається що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до відповіді № 642591 від 14.06.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача 3 вбачається що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тому за вказаних підстав справа підсудна саме Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції. ЦПК України також визначена підсудність справ за вибором позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Водночас суд звертає увагу, що підсудність є сукупністю цивільних процесуальних норм, що встановлюють правила розмежування повноважень судів загальної юрисдикції.
Територіальною називається підсудність справи суду залежно від території, на яку розповсюджується юрисдикція даного суду. З її допомогою розмежовується компетенція однорідних судів (однієї ланки судової системи). Як правило, територіальна підсудність підрозділяється на загальну, за вибором позивача, договірну, виключну і підсудність пов`язаних справ.
Так, цивільне процесуальне законодавство виділяє кілька видів просторової підсудності, у залежності від місця знаходження сторін, характеру спірних правовідносин, угоди сторін, наявності зв`язку між справами. До них відносяться: загальна територіальна підсудність, альтернативна підсудність та виключна підсудність.
Загальна підсудність визначає компетенцію суду по розгляду справи залежно від знаходження відповідача. Коли ним є громадянин, то позови пред`являються до суду за місцем його проживання, його постійної осілості. Позови до підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності пред`являються за місцем знаходження їх органу управління. Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК встановлює інший вид підсудності.
Статтею 28 ЦПК України передбачено, що підсудність справ за вибором позивача, встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Згідно з ч.15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.
Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Виключна підсудність встановлює, що пред`явлення позовів у деяких справах можливе тільки у точно визначеному законом суді. Вона передбачена до незначної частини позовів, виключаючи можливість застосування до них інших видів територіальної підсудності, тому і названа виключною підсудністю.
Пунктами 34, 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 роз`яснено, що якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК України і статті 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.
Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Відповідно до ч.16 ст.28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, визначаючи підсудність за своїм вибором. Таким чином, позивач скористався своїм диспозитивним правом щодо альтернативної підсудності за його вибором.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Розкриття змісту термінів і положень конвенції та протоколів до неї міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини та їх використання під час розгляду конкретної справи є необхідним як наступна практика застосування міжнародного договору.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».
Право на захист належить до загальновизнаних принципів міжнародного права, яке імплементоване у національне законодавство як орієнтир, що визначає умови справедливого судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.
У справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», та «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до відповіді № 642591 від 14.06.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача 3 вбачається що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
Згідно Додатку 1 до рішення міської ради від 29.05.2019 року №38 Переліку назв урбанонімів міста Запоріжжя, вулиця Запорізька відноситься до території Олександрівського району м. Запоріжжя.
Суд приймає до уваги, що позивач про розгляд справи звернувся саме до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, це є диспозитивним правом позивача щодо визначення підсудності справ, яке не може порушуватись судом.
Вказані обставини свідчать про те, що справа направлена до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не в порядку ст.31 ЦПК України, що відповідно не дає можливості прийняти справу до провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Що стосується направлення (повернення) справи за підсудністю саме до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, то суддя враховує позицію позивача, який скористався своїм правом на вибір між кількома судами та подав позовну заяву до вказаного суду. Суддя вважає необхідним звернути увагу, що ст.28 ЦПК визначає підсудність справ за вибором позивача, а не виключну підсудність справ, тому позивач мав право за власним вибором звернутись до суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місце реєстрації будь кого з кола відповідачів. В даному випадку позивач скористався своїм правом вибору підсудності справ та звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Враховуючи вищевикладене вказану справу необхідно направити (повернути) на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання відкриття провадження у справі за правилами альтернативної підсудності.
На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 28, 31, 353-355 ЦПК України, суд
Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя Ю.А. Галущенко