Справа № 161/6005/24
Провадження № 4-с/161/34/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закриття провадження у справі

23 квітня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність керівника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шпоти Марти Леонідівни щодо скасування арешту нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла скарга ОСОБА_1 бездіяльність керівника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шпоти М. Л. щодо скасування арешту нерухомого майна.

Скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_1 набула в такому порядку: частки цього будинку 09 жовтня 2001 року вона успадкувала після смерті своєї бабусі, а частку 22 липня 2004 року їй подарував батько ОСОБА_2 . Маючи намір відчужити будинок, вона звернулась до нотаріуса та дізналась, що на це нерухоме майно в 2004 році накладено арешт. Обтяження нерухомого майна зареєстровано 06 березня 2008 року, підстава обтяження постанова ВДВС Луцького МУЮ від 09 лютого 2004 року. 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримала відповідь Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що відносно неї відсутні будь-які виконавчі провадження.

Таким чином, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність керівника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шпоти М. Л., що полягає у нескасуванні арешту майна; зобов`язати керівника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шпоту М. Л. усунути порушене право заявника шляхом скасування арешту майна: будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 28 березня 2024 року прийнято до розгляду скаргу та відкрито провадження у цій справі.

Скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Жуковський В. В. у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, що підтверджується розпискою від 11 квітня 2024 року.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 18 червня 2004 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 18 червня 2004 року зареєстровано право приватної власності на частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 17 вересня 2004 року підтверджується, що 17 вересня 2004 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10, 11).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджено, що нерухоме майно будинок за адресою: АДРЕСА_1 , обтяжене арештом. Обтяження нерухомого майна зареєстровано 06 березня 2008 року, підстава обтяження постанова ВДВС Луцького МУЮ від 09 лютого 2004 року. Суб`єкт обтяження ОСОБА_3 (а. с. 12-13).

Установлено, що ОСОБА_1 звернулась до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, на яку отримала письмову відповідь № 42343 від 20 лютого 2024 року. У цьому листі Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку повідомляє, що провести ідентифікацію у зв`язку з виконанням яких саме виконавчих документів вносився запис про обтяження майна за адресою: АДРЕСА_1 не виявляється можливим, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень створена та функціонує з 2008 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, арешт майна накладено органом ДВС щодо суб`єкта обтяження ОСОБА_3 , то суд приходить до переконання, що у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для звернення до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України, оскільки вказана норма процесуального закону встановлює право звернення зі скаргою на дії державного виконавця лише сторонам виконавчого провадження. За встановлених обставин справи арештом майна порушуються права ОСОБА_1 як власника цього майна, а не як сторони виконавчого провадження. У спірних правовідносинах ефективним способом захисту може бути пред`явлення позову про зняття арешту з майна в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У разі відсутності спеціальної норми, щодо вирішення певних процесуальних питань, які виникають при розгляді заяв, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, до таких заяв можуть застосовуватись положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема статті 255 ЦПК України, яка стосується розгляду заяв у позовному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Отже, підставами закриття провадження в справі є обставини, які підтверджують: 1) неправомірність виникнення процесу, 2) неможливість його подальшого продовження, 3) недоцільність його продовження. Тому закриття провадження в справі виключає можливість повторного порушення в суді тотожної справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. 255, 256 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність керівника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шпоти Марти Леонідівни щодо скасування арешту нерухомого майна.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О. М. Гринь