Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2024 Справа №607/9760/23 Провадження №2/607/211/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Процько І.Я., представника відповідача адвоката Панченко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання припиненим зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача АТ «СЕНС БАНК», у якому просить визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18.07.2008р. укладений між ним та ВАТ «Сведбанк», права кредитора за яким перейшли до АТ «Сенс Банк»; визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 як іпотекодавця за іпотечним договором від 18 липня 2008 року, укладений між мною ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до АТ «Сенс Банк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. зареєстрований в реєстрі №5602; зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 , що була накладена у зв`язку із укладенням іпотечного договору між ним, ОСОБА_1 , та ВАТ «Сведбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до АТ «Сенс Банк», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. зареєстрований в реєстрі №5602 виключивши відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 липня 2008 року між ним, ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», укладено Кредитний договір №1901/0708/88-174. На підставі вказаного кредитного договору, банком було видано йому кредит в розмірі 34 000.00 дол. США на строк по 18 липня 2018 року.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ним та банком укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. 18.07.2008 реєстровий номер 5602 Іпотечний договір, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №1901/0708/88-174 від 18.07.2008 він передав в іпотеку Іпотекодержателю належну йому на праві власності квартиру під номером АДРЕСА_1 , що складається із двох кімнат, загальна площа квартири становить 41,2 кв.м., в тому числі житлова 25,3 кв.м. На підставі вищевказаного іпотечного договору в Державному реєстрі іпотеки зареєстрована іпотека №7591254 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заборона за № 7591158, де іпотекодержателем вказано Відповідача. У зв`язку із тим, що різко збільшився курс долара США та відсутність стабільних доходів, він не зміг в повному обсязі погашати заборгованість за кредитом та відсотками, та відповідно появилася прострочена заборгованість.

Так, у зв`язку із тим, що він неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, у 2013 році ПАТ «Альфа Банк» (на даний час перейменовано на AT «Сенс Банк») звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом, про стягнення з нього кредитної заборгованості за кредитним договором №1901/0708/88-174.

20 травня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення по справі №607/4329/13-ц, відповідно до якого вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18 липня 2008 року, укладеного між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 в розмірі 67272,68 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку ОСОБА_1 згідно іпотечного договору від 18 липня 2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. за №5603 у реєстрі, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження".

На примусове виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.05.2013 по справі №607/4329/13-ц видано виконавчий лист, який було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю Мелиху А.І. та відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Вищевказаний борг, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.05.2013р. по справі №607/4329/13-ц, ним було погашено в повному обсязі в добровільному порядку та фактично виконано рішення суду, в зв`язку із чим, приватним виконавцем Мелихом А.І., 13 березня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3, у зв`язку із погашенням боргу в повному обсязі на підставі рішення суду, одночасно припинено чинність арештів.

Крім цього, у 2015 році, ПАТ «Альфа Банк» подано до Тернопільського міськрайонного суду повторний позов, відповідно до якого просив стягнути з нього, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18.07.2008.

08 грудня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення по справі №607/2236/15-ц про часткове задоволення позову. Так, вирішено стягнути з нього, ОСОБА_3 , на користь банку заборгованість за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18.07.2008 в сумі 133 401,98 грн.

На примусове виконання вказаного рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/2236/15-ц від 08.12.2016 р. видано виконавчий лист, який згодом Відповідачем пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Тернопільської області Мелиху А.І., яким відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 від 18.07.2019.

Вищевказаний борг, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.12.2016 по справі №607/2236/15-ц, ним було виконано в повному обсязі в добровільному порядку, в зв`язку із чим, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелиху А.І., 23 квітня 2020 року у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2, у зв`язку із погашенням боргу в повному обсязі, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.12.2016 по справі №607/2236/15-ц, припинено чинність арештів.

Позивач вказав, що він неодноразово звертався до Відповідача з вимогою звернутися до нотаріуса із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки та заборони у зв`язку із повним погашенням заборгованості, однак усі вони були залишені без відповідного реагування.

Вважає, що Відповідач безпідставно не вилучає записи про обтяження, оскільки ним у повному обсязі були виконані рішення судів, про стягнення з нього в користь Відповідача заборгованості за кредитним договором, а тому позивач вважає, що належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а тому як наслідок припинили свою дію зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами.

Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку визнати факт припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами з підстав належного виконання основного зобов`язання, він вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав.

04.08.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача АТ «Сенс Банк». Відзив мотивований тим, що AT «Сенс Банк» повністю заперечує проти позову, оскільки Позивачем заявлені незаконні та необґрунтовані вимоги. Позивач заявляє свої вимоги на тому, що ним було в повному обсязі виконано зобов`язання за кредитним договором згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/4329/13-ц від 20.05.2013, яким було стягнуто 67 272, 68 грн. і в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/2236/15-ц від 08.12.2016, яким вирішено стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 123 401, 98 грн.

Однак, відповідно до Розрахунку заборгованості за спірним Договором кредиту станом на 27 липня 2023 року (з врахуванням всіх платежів) заборгованість по тілу кредиту ще становить 1 142,63 доларів США, по відсотках 5 443,87 доларів США та по пені 12 048,06 доларів США.

Позивач не виконав свого обов`язку повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справа № 373/2054/16-ц зазначається, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Також, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу за валютним кредитом стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Таким чином, вказав представник відповідача, спростовуються твердження Позивача про виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, адже відповідно до п.10.5 договору кредиту цей договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за даним договором.

Виходячи із вказаного вважає, що сам факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором кредиту не припиняє правовідносин між сторонами, оскільки заборгованість за Договором кредитом у в повному обсязі не виконана, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

30.08.2023 судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, який заперечує, щодо тверджень відповідача та просить врахувати, що із ухваленням Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 20.05.2013 по справі №607/4329/13-ц та від 08.12.2016 по справі №607/2236/15-ц, Відповідач реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача.

З огляду на те, що Відповідач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, у відповідача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого відповідач не вправі здійснювати нарахування таких процентів, пені і штрафів. Більше того, Відповідач фактично отримав погашення заборгованості за двома рішення суду.

Представник позивача вказав, що Відповідач сам визначив грошовий еквівалент в гривнях суми погашення заборгованості за кредитом на підставі вищевказаних рішень Тернопільського міськрайонного суду.

Вищевказані рішення суду виконані Позивачем у гривнях і суми заборгованості за даними рішеннями суду відповідачем були прийняті та зараховані на погашення кредиту у зв`язку з чим виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідачем теж не оскаржувалась у суді, тобто відповідач погодився із стягнення заборгованості за кредитним договором саме у гривнях.

За таких обставин, зобов`язання ОСОБА_3 з виконання умов кредитного договору були виконані у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та у повному обсязі, отже вони припинилися відповідно до ст. 599 ЦК України, а відтак припиненими є зобов`язання за іпотечним договором, як похідне від основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає.

Щодо тверджень представника відповідача про існуючу заборгованість позивача перед відповідачем, просить врахувати, що в доводах відзиву представник AT «Сенс банк» не заперечує того, що позивачем було виконано рішення судів у справах №607/4329/13-ц та №607/2236/15-ц.

В той же час, Відповідач вказує, що позивач не виконав в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, передбачених договором кредиту та станом на 27.07.2023 наявна заборгованість по тілу кредиту 1 142,63 дол. США, по відсотках 5 443,87 дол. США та по пені 12 048,06 дол. США.

Разом з тим, вважає, що наведені твердження не ґрунтуються на вимогах закону, адже представник відповідача покликається на «курсову різницю», а не на дійсний борг позивача перед AT «Сенс Банк». Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що зумовили позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, а тому відповідач не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

За таких обставин зобов`язання Позивача з виконання умов кредитного договору були виконані у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та у повному обсязі, отже вони припинилися відповідно до ст. 599 ЦК України, а відтак припиненими є й зобов`язання за іпотечним договором у відповідності до ст.17 Закону України «Про іпотеку», як похідне від основного зобов`язання, а тому позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі, а твердження відповідача про наявність начебто не погашеної заборгованості за кредитом, відхилити.

Ухвалою судді від 05.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/9760/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 14.09.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та відповіді на відзив, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «СЕНС БАНК в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому Акціонерне товариство «Альфа-банк», яке на даний час перейменовано на АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №1901/0708/88-174.

Відповідно до умов кредитного договору № 1901/0708/88-174 від 18.07.2008 (п.1.1), банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 34 000 доларів США, на строк з 18.07.2008 по 18.07.2018, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти в розмірі 11,9 % річних за весь строк користування кредитом (п.1.3 договору), а також сплатити неустойки та інші передбачені договором платежі у строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Відповідно до п.3.9 кредитного договору, при порушенні умов, передбачених п.5.1.9. цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, та/або позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом направляється позичальнику в порядку, передбаченому п.3.10. цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 1901/0708/88-174 від 18.07.2008, 18.07.2008 між ВАТ "Сведбанк", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки №1901/0708/88-174-р-1.

Згідно п.1-4 Договору поруки, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №1901/0708/88-174-р-1 від 18.07.2008. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з Основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими Основним зобов`язанням. У разі невиконання Позичальником умов Основного зобов`язання в строк, Поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення Позичальником коштів, наданих в межах Основного зобов`язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою Банку протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання Поручителем надісланої Банком письмової заяви про невиконання Позичальником своїх зобов`язань, передбачених Основним зобов`язанням, надісланою Банком за адресою, зазначеною у реквізитах Поручителя в цьому Договорі.

Пунктом 16 Іпотечного договору сторони передбачили, що зазначений договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження Предмета іпотеки. Договір діє до виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності з частиною 2 статті 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку із порушенням виконання боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору, у 2013 році ПАТ «Альфа Банк» (на даний час перейменовано на AT «Сенс Банк») звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом, про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №1901/0708/88-174.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2013 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1901/0708/88-174 від 18.07.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 67272,68 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . Даним рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за кредитом станом на 01.12.2012.

Отже, з наведеного слідує, що строк платежу ОСОБА_1 за кредитним договором № 1901/0708/88-174 від 18.07.2008 кредитором змінений з 18.07.2018 (п.1.1 кредитного договору) на 01.12.2012, оскільки пред`явивши позов про дострокове погашення заборгованості кредитор змінив строк виконання зобов`язань, після чого не пред`явив протягом шести місяців позову до поручителя.

В порядку примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.05.2013 по справі №607/4329/13-ц видано виконавчий лист, який було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю Мелиху А.І. та відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

13 березня 2020 року приватним виконавцем Мелихом А.І., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3, у зв`язку із погашенням боргу в повному обсязі на підставі рішення суду, одночасно припинено чинність арештів.

В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.12.2016 позов публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № 1901/0708/88-174 від 18.07.2008 в сумі 133401,98грн., яка складається із: 122437,94 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 10149,75 грн. - заборгованість по відсотках, 814,29 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту.

В порядку примусового виконання вказаного рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/2236/15-ц від 08.12.2016 видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Тернопільської області Мелиху А.І., яким відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 від 18.07.2019.

23 квітня 2020 року приватним виконавцем Мелихом А.І., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2, у зв`язку із погашенням боргу в повному обсязі, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.12.2016 по справі №607/2236/15-ц, припинено чинність арештів.

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" (який на даний час перейменовано на AT «Сенс Банк»), був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та банк відступив позивачу право вимоги від ОСОБА_3 коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить банку на підставі документів, що підтверджують таке право вимоги - кредитний договір №1901/0708/88-174 від 18.07.2008 року. Перехід прав та обов`язків кредитора та іпотекодержателя за вищевказаним кредитним та іпотечним договорами підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного сулу по справі №607/4329/13-ц та 607/2236/15-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів ст. 572, 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Отже, відповідно до ст. 593 ЦК України, ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Згідно системного аналізу вищезазначених норм права, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Таким чином, суд вважає, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18 липня 2008 року виконано ОСОБА_1 у зв`язку із фактичним повним виконанням рішень Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2013 у справі №607/4329/13-ц та від 08.12.2016 у справі №607/2236/15-ц про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18 липня 2008 року, а отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 593 ЦК України, внаслідок чого припинилось право іпотеки.

З приводу тверджень представника відповідача про те, що позичальник, в даному випадку ОСОБА_1 , у разі отримання у позику іноземної валюти, зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, Суд зазначає, що згідно рішень Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.05.2013 у справі №607/4329/13-ц та від 08.12.2016 у справі №607/2236/15-ц відповідач погодився на грошовий еквівалент в гривнях для погашення заборгованості за кредитом, оскільки вказані рішення суду відповідачем не оскаржувалися, а отже він з ними погодився.

Вищевказані рішення суду виконані ОСОБА_1 у гривнях і суми заборгованості за цими рішеннями суду відповідачем були прийняті та зараховані на погашення кредиту у зв`язку з чим виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18) кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з Боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Щодо продовження нарахуванням банком процентів за кредитним договором у розмірі, визначеному в ньому, та пені, суд вважає, що, пред`явивши позовну вимогу у 2012 році до позивача ОСОБА_1 про дострокове погашення заборгованості за кредитом, Кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання. Позовні вимоги банку рішенням суду були задоволені повністю.

Тому, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позивача процентів за користування кредитними коштами.

З часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання, а тому твердження банку про наявність боргу у вигляді нарахованих тіла кредиту, відсотків, пені тощо є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк міг лише реалізувати своє право, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦПК.

До такого висновку суд прийшов, виходячи з аналізу вищеописаних законодавчих норм, а також роз`яснень, викладених у постановах Пленуму ВС України та ВС.

Так, відповідно до положень абзацу 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 № 564/2199/15-ц (провадження №61- 2404св18) зазначив, що згідно з ст.611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором.

Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Пунктом 91 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц (провадження № 61-12848св18), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц (провадження № 61-3240св18), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, (провадження №61-24172св18). Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки).

Пред`явивши позов про стягнення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування процентів та неустойки після пред`явлення такого позову не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 328 ЦК України передбачені підстави набуття права власності, так право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з викладеного, суд проаналізувавши, дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 та визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договором іпотеки від 18.07.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №5602.

Суд приходить до висновку, що наданими ОСОБА_1 доказами підтверджено виконання ним зобов`язань за договором кредиту від 18 липня 2008 року №1901/0708/88-174, а відповідач не спростував доводи позивача та його представника та не підтвердив наявність невиконаних у ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року зроблено висновок, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Припиненим вважається обтяження, записи про обтяження якого вилучені або погашені внесенням відповідних реєстраційних змін у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 р. № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Відповідно до п. 16 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 №830, зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження підписує обтяжувач. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. У разі коли заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання припиненим договору кредиту за №1901/0708/88-174 від 18.07.2008 укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права кредитора за яким перейшли до AT «СЕНС БАНК», визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 як іпотекодавця за іпотечним договором від 18 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до AT «СЕНС БАНК», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. зареєстрований в реєстрі №5602 та зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 , що була накладена у зв`язку із укладенням іпотечного договору між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до AT «СЕНС БАНК», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. зареєстрований в реєстрі №5602 виключивши відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Крім того, на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №1901/0708/88-174 від 18.07.2008 укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права кредитора за яким перейшли до AT «СЕНС БАНК».

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 як іпотекодавця за іпотечним договором від 18 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до AT «СЕНС БАНК», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. зареєстрований в реєстрі №5602.

Зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 , що була накладена у зв`язку із укладенням іпотечного договору між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до AT «СЕНС БАНК», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. зареєстрований в реєстрі №5602 виключивши відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Стягнути із Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» в дохід держави 3220,80 гривень судового збору.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Відповідача: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», адреса: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич