Справа № 158/241/24
Провадження № 2/0158/177/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Квач Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 22.12.2011р. по 12.06.2018р. вона з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку. Від вищевказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.03.2013р. з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - 18.02.2013 року і до досягнення ним повноліття.
Зазначає, що на даний час розмір стягуваних аліментів на неповнолітню дитину є недостатнім для належного її утримання, оскільки зросли потреби на купівлю одягу, канцелярські товари, комп`ютерну техніку, продукти харчування та ліки, які на даний час є надто дорогими. Крім того вказує, що на даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку, що вказує на погіршення її матеріального становища.
На підставі вищенаведеного просить суд змінити розмір стягуваних в її користь з відповідача по справі аліментів на дитину шляхом зміни способу стягнення, що стягуються на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.03.2013р. та в подальшому їх стягувати у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
В період розгляду даної цивільної справи заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було. Крім того, відзиву на позовну заяву відповідач по справі ОСОБА_2 до суду не подав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.03.2013р. (судова справа №158/398/13-ц, провадження №2/0158/160/2013) з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - 18.02.2013 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 7).
Факт зміни прізвища позивача по справі з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.02.2017р. (а.с. 8).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.05.2021р. вбачається, що позивач по справі є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).
Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.
Суд також звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.
Звертаючись до суду із даним цивільним позовом, позивач по справі ОСОБА_1 просить змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача по справі шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача по справі ОСОБА_2 мотивуючи тим, що її матеріальний стан змінився, витрати на дитину зросли, а тому той розмір аліментів у твердій грошовій сумі, визначений попереднім рішенням суду, на її переконання, є недостатнім для належного утримання дитини. При цьому позивач всупереч зазначених норм закону не надала суду жодних належних доказів щодо поліпшення матеріального становища відповідача та його спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно або погіршення її матеріального становища.
Пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач по справі ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), зміни їх сімейного стану тощо, хоча це є її процесуальним обов`язком. Позивач також не зверталась до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх отримати, а тому суд приходить до висновку, що зазначені у позовній заяві обставини не є доведеними позивачем, які б слугували підставою для зміни способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
Зміна базових економічних показників, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки, установлений судом раніше спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі, передбачає механізм збільшення суми стягуваних аліментів до гарантованого законом мінімуму у разі збільшення суми розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що зазначено у ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» із змінами згідно Закону України від 03.07.2018р. № 2475-VIII.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, до задоволення не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук