Справа № 279/7761/23
Провадження № 2/279/263/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/7761/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звернувся до суду до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зазначивши, що 04.03.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ "МІЛОАН" був укладений крединий договір №102344091, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3000, 00 грн., строком з 04.03.2021 року по 19.03.2021 року, зі сплатою 5% за користування кердитом, які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. В подальшому право вимоги за вказаним договором було відступлено ТОВ "Кредит-Капітал", яке 01.07.2022 року відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ "Компані Фінанс". В свою чергу за договором про відсутлення права вимоги від 01.07.2022 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ОСОБА_1 . Станом на 23.11.2022 року належним кредитором за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року є позивач у справі. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5250, 00 грн., інфляційні витрати в розмірі 2047,03 грн., 3% річних в ромірі 422,00 грн. Також просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допопогу в врозмірі 5000,00 грн.

Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленн (виклику) сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся зав зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 04.03.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ "МІЛОАН" був укладений крединий договір №102344091, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3000, 00 грн., строком з 04.03.2021 року по 19.03.2021 року, зі сплатою 5% за користування кердитом, які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 року право вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, боржником в якому є ОСОБА_2 було відступлено ТОВ "ФК" Кредит-Капітал".

01.07.2022 року між ТОВ "ФК" Кредит-Капітал" та ТОВ "Компані Фінанс" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Компані Фінанс" набуло право вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, боржником в якому є ОСОБА_2

01.07.2022 року між ТОВ "Компані Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено договір № 01/07 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, боржником в якому є ОСОБА_2 .

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, позивач не набув права вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, боржником в якому є ОСОБА_2 , а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України, ст. ст. 203, 509, 510, 512, 516, 1054, 1077 ЦК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом