Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2024 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Салюка С.М.

прокурора Кващук А.М.

представника відповідача Яроша С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Черкаською місцевою прокуратурою 14 вересня 2018 року розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000148 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

У ході слідства 12 квітня 2019 року йому як директору (на той час) СТОВ «ІСКРА» повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 cm. 197-1 КК України, а 24 травня 2019 року - вручено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

У подальшому, 4 листопада 2022 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено вирок (справа №707/92/21 провадження №1-кп/707/71/22), згідно якого його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення, у якому він обвинувачувався. Вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 6 грудня 2022 року.

Позивач вказує, що внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та ухвалення в подальшому стосовно нього судом виправдувального вироку, він має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та положень Закону № 266/94-ВР.

При цьому, з урахуванням приписів п. 14 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України строк його кримінального переслідування включає період з 12 квітня 2019 року (дата повідомлення позивача про підозру) по 6 грудня 2022 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), що становить 43 місяці 25 днів.

Станом на 6 грудня 2022 року розмір мінімальної заробітної тати становив 6700 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»).

Таким чином, гарантований державою мінімум компенсації завданої йому моральної шкоди (ст. 13 Закону №266/94-ВР) становить:

(43 міс. * 6700 грн.) + (25 днів * 6 700 грн./30 днів (середня тривалість місяця) - 293683,33 грн.

При цьому, позивач оцінює спричинений йому розмір моральної шкоди в 1000000,00 грн., виходячи з наступного.

Так, значну частину власного життя, а саме три з половиною роки, позивач витратив на доведення не те, що своєї невинуватості в інкримінованому йому злочині, а передусім на спростування факту того, що подія злочину взагалі мала місце. Керуючись у житті певними чеснотами та принципами, він весь цей час жив із відчуттям приниження власної честі та гідності, у т.ч. внаслідок дій правоохоронних органів, які б мали не порушувати, а навпаки захищати його права. Відчуття власної безпомічності також мало негативний вплив на соціальні зв`язки позивача, у т.ч. з колективом, сім`єю та односельцями. Зокрема, постійно дбаючи протягом всього професійного шляху про належний рівень та високу якість виконання своїх професійних обов`язків, він, як керівник, весь цей час почувався ніяково і перед колективом, вважаючи, що його репутацію чесної, порядної людини та умілого керівника було повністю та безповоротно знищено.

Крім того, факт притягнення його до кримінальної відповідальності, до того ж за «злочин», який у дійсності не мав місця, на переконання позивача призвів до погіршення його відносин з оточуючими людьми та можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань (почав уникати спілкування), а також підривав його авторитет як батька та чоловіка, що також дуже його гнітило.

В сукупності вказане вище вплинуло і на його стан здоров`я, що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №2259 від 25 червня 2019 року.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач посилаючись на норми законодавства та судової практики, просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 1000000,00 гривень (один мільйон гривень).

Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача Державної казначейської служби України через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву з доказами направлення сторонам у справі, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

На думку представника відповідача Державної казначейської служби України самостійною підставою відмови у позові є невідповідність закону способу захисту порушеного права, обраного позивачем, оскільки боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Належним відповідачем у даній справі є держава Україна, яка бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями яких позивачу завдано шкоду. Оскільки позивач вимагає відшкодування шкоди за дії вчинені в тому числі і працівниками Головного управління Національної поліції в Черкаській області відповідно, зазначений орган державної влади повинен були залучений у справі у якості співвідповідача, адже його незалучення як належного співвідповідача у справі, позбавило можливості подання суду пояснень та обґрунтувань законності своїх дій при кримінальному переслідуванні позивача.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Факт постановлення судом виправдувального вироку стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Долучена копія виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 25.06.2019 № 2259 також не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки у ній зазначено, що позивач хворіє протягом тривалого часу і госпіталізований для планового лікування.

Позивачем не враховано норми Закону України № 266/94-ВР при визначенні розміру морального відшкодування, який Позивачем необґрунтовано завищено.

Казначейство вважає заявлену Позивачем суму моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн. надзвичайно надмірною, оскільки в 3,4 рази перевищує встановлений законом мінімум та такою, що призведе до безпідставного збагачення Позивача за рахунок держави Україна.

Представником відповідача Черкаської обласної прокуратури до суду надіслано відзив на позовну заяву з доказами направлення іншим учасникам справи, в якому представник відповідача зазначає, що визначаючи суму відшкодування у збільшеному розмірі, позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на порушення його нормальних відносин з оточуючими, виникнення до нього недовіри серед родичів та погіршення стану здоров`я, які стали наслідком притягнення його до кримінальної відповідальності. У даній справі ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку, під час досудового та судового слідства під вартою не перебував, не затримувався та не арештовувався, тобто міг вільно пересуватися, реалізовувати свої життєві плани, працювати, спілкуватися та на відміну від позивача у справі № 686/23731/15-ц (на рішення у якій посилався позивач у позовній заяві як на подібну) не зазнав катування, незаконного затримання та тримання під вартою, не був позбавлений права негайно постати перед суддею, не був примушений свідчити проти себе та саме головне - був визнаний судом невинуватим, вирок органом обвинувачення не оскаржувався.

Надані позивачем медичні документи підтверджують лише наявність у нього деяких захворювань і не свідчать, що такі захворювання виникли внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності. Позивачем не обґрунтовано заявлено суму морального відшкодування у розмірі 1 млн грн, не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення шкоди у вказаному розмірі, а тому він є недоведеним.

До початку розгляду справи по суті представником позивача подано до суду заяву про зміну предмета позову з доказами направлення її іншим учасникам справи, в якій прохальну частину позовної заяви викладено у наступній редакції: Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 000 000 гривень (один мільйон гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Також, представником позивача подано до суду клопотання з додатками та з доказами його направлення іншим учасникам справи, про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

У додаткових поясненнях представника відповідача Державної казначейської служби України, поданих до суду 21.12.2023 року, представник вказує, що вважає висновок експерта від 03.11.2023 № 1034/23-23 необґрунтованим, зробленим на помилкових судженнях та є виключно суб`єктивною думкою експерта, який проводив судову психологічну експертизу. Казначейство заперечує проти задоволення позивних вимог позивача, оскільки вважає, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів.

Також, 22.12.2023 року представником Черкаської обласної прокуратури подано заперечення на висновок експерта від 03.11.2023 року № 1034/23-23, причинний зв`язок між захворюваннями, які виникли у ОСОБА_1 та незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності відсутній. Зазначені у медичних висновках діагнози притаманні більшості однолітків позивача. Надані позивачем медичні документи підтверджують лише наявність у нього деяких захворювань і не свідчать, що вони є наслідком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Наведені у висновку судово-психологічної експертизи від 03.11.2023 року розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану позивачу є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей підекспертного і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, ці висновки носять ймовірний характер, тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди мають перевірятися у сукупності з іншими доказами по справі.

На думку представника відповідача, до даного висновку експерта слід відноситися критично, тому що він не може бути прийнятий судом як належний доказ при визначенні розміру моральної шкоди, що завдана позивачу, а заявлена моральна шкода у розмірі 1 млн. грн є надзвичайно надмірною, такою, що в 3,4 рази перевищує її гарантований мінімальний розмір, визначений законом, та такою, що призведе до його безпідставного збагачення за рахунок Держави Україна.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вважаючи висновок експерта необґрунтованим у частині визначення суми відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки позивач під вартою не перебував, а наявність хронічних захворювань у позивача не свідчить, що вони виникли внаслідок перебування під слідством, тому позивачу слід відшкодувати визначений законом мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з періоду часу перебування під слідством 3 роки 7 місяців 25 днів.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні повністю не визнав позовні вимоги, оскільки позивач під вартою не перебував та позивачем не надано доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням його під слідством та завданням йому моральної шкоди. Тому, вважає, що позивачу не завдано моральну шкоду. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.09.2018 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000148 за ч. 1 ст. 197-1 КК України щодо ОСОБА_1 .

12.04.2019 року ОСОБА_1 слідчим СВ Черкаськоо районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП у Черкаській області лейтенантом поліції Коростильовим М.В. вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 04.11.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 197-1 КК України повернуто прокурору за його клопотанням, у зв`язку з тим, що на той час набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22.11.2018 року.

У подальшому ОСОБА_1 повідомлено про підозру 13.01.2021 року у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України з урахуванням змін у законодавстві.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 04.11.2022 року у кримінальному провадженні № 707/92/21 (1кп/707/71/22) ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 стю 197-1 КК України і виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.11.2022 року набрав законної сили 06.12.2022 року.

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 2259 КНП Черкаський оласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради від 25.06.2019 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у вказаному закладі на стаціонарному лікуванні з 19.06.2019 року по 26.06.2019 року. Діагноз: гіпертонічна хвороба II ступеня, ст. 3 ризик високий, ГС, Ех. Аритмія, СН I ст., ФК II. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Гіперметропія слабкого ступеня правого ока. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, хронічна форма, нестійка ремісія. Гастродунодеопатія. Дуодено-гастральний рефлюкс. XXH I ст., СКХ, дрібні конкременти обох нирок. Кісти лівої нирки. Скарги на часті головні болі, перепади АТ, дискомфорт у ділянці серця, загальна слабкість, запаморочення.

Історія захворювання: хворіє протягом тривалого часу, максимальне підвищення АТ до 210/120 мм рт. ст., приймав нерегулярно конкор та триплексам, клівас, магнікор. Госпіталізований для планового лікування. Рекомендовано: модифікація способу життя, дозовані фізичні навантаження, дієтотерапія з обмеженням вживання солі, з обмеженням вживання рідини, з обмеженням вживання продуктів, багатих холестерином.

За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 06.04.2023 року у справі призначено судово-психологічну екпертизу.

Відповідно до висновку експерта Черкаського відділення КНІСЕ А.Стромило від 03.11.2023 року № 1034/23-23, ОСОБА_1 має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок впливу безпідставного обвинувачення (кримінального переслідування). Ситуація, яка досліджується за справою є психотравмувальною для ОСОБА_1 . ОСОБА_1 завдано страждання (моральна шкода). Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 270 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 01.12.1994 №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (дал Закон №266/94) тощо.

Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону №266/94 підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94 право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Судом встановлено, що стосовно позивача здійснювалось кримінальне провадження за обставинами події, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Підтримуючи державне обвинувачення у кримінальному провадженні прокурор вважав, що позивач вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 197-1 КК України, натомість за наслідками судового розгляду кримінального провадження судом було виправдано позивача за недоведеністю вчинення ним кримінального проступку. Виправдувальний вирок суду набрав законної сили 06.12.2022 року.

Таким чином, позивач зазнав кримінального переслідування з боку правоохоронних органів держави в період часу з моменту вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (12.04.2019 року) до набрання законної сили виправдувальним вироком щодо нього (06.12.2022 року), тобто в період часу тривалістю 43 місяці 25 днів, внаслідок чого він має право на відшкодування шкоди на підставі ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК та п. 1 ч. 1 ст. 2 положень Закону №266/94.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі №306/701/20. У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що Закон №266/94 пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, який включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умови виникнення права на його відшкодування. Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону №266/94-ВР, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №522/2493/18. Реабілітуючі, на відміну від нереабілітуючих підстав, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Повертаючись до питань встановлення факту завдання позивачу моральної шкоди та розміру її компенсації суд звертає увагу на наступне.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 5, 6 ст. 4 Закону №266/94).

В постанові від 20.09.2018 р. у справі №686/23731/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Насамперед, йдеться про визнання критично розглянутих національним судом (крізь призму обставин справи) і достатньо аргументованих, з огляду на суть порушеного права й характер правопорушення, показань сторін достатніми доказами для прийняття рішення щодо вимог з приводу відшкодування моральної шкоди. Такий підхід цілком узгоджувався б і з думкою Європейського суду з прав людини, викладеною ним у рішенні від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», де зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, як заявниці, зіткнулися з проблемами початку або продовження свого подружнього життя, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. При цьому, однак, задовольняючи вимоги щодо компенсації моральної шкоди, Європейський суд з прав людини подекуди посилається на зазнані заявниками незручності, певне розчарування та страждання в результаті встановленого порушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антоненков та інші проти України» // Офіційний вісник України. 2006. № 41. Ст. 2784), інші конкретизовані вияви немайнових втрат заявника, а іноді не вважає за потрібне чітко кваліфікувати їх вид і характер (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чуян проти України»)

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Додатково слід зауважити, що моральною шкодою визначаються навіть не самі страждання, а саме негативні наслідки немайнового характеру, які ними спричиненні, оскільки тільки вони становлять розуміння шкоди як обов`язкової умови відповідальності.

В цьому контексті суд бере до уваги, що тяжкість переживання психотравмуючої події повністю залежить від індивідуально-психологічних особливостей людини, якій завдано моральну шкоду, від її темпераменту, стійкості афективно-вольових процесів, рівня суб`єктивного контролю, стресостійкості, соціальної адаптованості, способу реагування на фруструючі події.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач фактично перебував під слідством та судом з 12.04.2019 року (вручення позивачу повідомлення про підозру) до набрання законної сили виправдувальним вироком щодо нього (06.12.2022 року), тобто в період часу тривалістю 43 місяці 25 днів.

Отже, очевидним і беззаперечним є той факт, що переслідування з боку правоохоронних органів завдало моральної шкоди позивачу у вигляді душевних страждань, яку має бути відшкодовано відповідною матеріальною компенсацією.

Разом з тим, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд критично відноситься до висновку експерта за результатами проведеної судово-психологічної експертизи у частині визначеного експертом орієнтовного розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) позивачу, яку експертом оцінено у 270 мінімальних заробітніх плат, що установлені на момент розгляду справи судом, та не бере висновок експерта до уваги у цій частині.

Враховуючи, що позивач не був затриманий, не перебував під вартою, та ним не надано належних доказів того, що стан його здоров`я погіршився саме після та внаслідок кримінального переслідування, суд вважає, що розмір моральної шкоди 1000000,00 грн., які позивач просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України є завищеним, та на користь позивача слід стягнути гарантований мінімальний розмір, визначений законом.

В той же час визначаючи розмір справедливого, розумного, належного та достатнього грошового відшкодування моральної шкоди за перебування під слідством та судом (неправомірне кримінальне переслідування) в період часу з 12.04.2019 р. по 06.12.2022 р. (43 місяці 25 днів), суд виходить з того, що у даному випадку мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання держави за помилки під час здійснення кримінального провадження і, відповідно, таке відшкодування не має призводити до необґрунтованого збагачення позивача та невиправданої розтрати коштів державного бюджету.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 ЗУ Про державний бюджет на 2024 рік, з 1 січня 2024 року, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить - 7100 гривень.

З огляду на вищевикладене до відшкодування позивачу підлягає моральна шкода у розмрі: 43 місяці *7100 грн. + ((7100/30) *25 днів) = 311216,67 грн.

Однак, позивач просить стягнути моральну шкоду з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь.

Підпунктом 1 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 № 845 встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсацію) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Згідно п. 38 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Суд, керуючись положеннями ст. 5 ЦПК України, визначає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України, оскільки вважає це ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону країни «Про судовий збір», то відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Позивач поніс витрати на оплату проведення судово-психологічної експертизи, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 11.09.2023 року на суму 15055,74 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд задвольнив частково позовні вимоги, а саме 31,12 % від вимог позивача, то на користь позивача слід стягнути 31,12 % від понесених витрат на оплату експертизи, що становить: (15055,74 грн. /100)*31,12 = 4685,35 грн.

Також, позивач просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ст. 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу надано суду копію договору про надання правової допомоги від 20.02.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Паритет Сергія Салюка, копію акту про надану правову допомогу, згідно якого позивачу надано такі юридичні послуги: підготовка заяви про зміну предмета позову, клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та розподіл судових витрат, взято участь у судових засіданнях.

Суд, враховуючи складність справи, з урахуванням критерію розумності та реальності розміру витрат, їх необхідності, дійшов висновку, що в даній конкретній справі дійсно позивачем понесені витрати на правову допомогу, та їх розмір є співмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом, а тому на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 622,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) 311216 (триста одинадцять тисяч двісті шістнадцять) гривень 67 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) у порядку відшкодування витрат, понесених на проведення судової психологічної експертизи у розмірі 4685 (чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять) 35 копійок.

Стягнути з з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 622 (шістсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 січня 2024 року.

Суддя: В. В. Морозов