2/465/1463/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 425 026,26 грн. заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.08.2015 по 31.05.2020, 20513,57 грн. - інфляційних втрат, 16849,19 грн. - 3% річних, 40965,84 грн. заборгованості за послугу з гарячого водопостачання за період з 01.05.2016 по 31.05.2020, 4413,43 грн. - інфляційних втрат, 2253,57 грн. - 3% річних, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 7650,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі в період з 01.08.2015 по 31.05.2020 не сплачували витрат за послуги з теплопостачання в добровільному порядку, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість. Позивач звертався до суду із заявами про видачу судового наказу, з приводу наявної заборгованості. 13.06.2019, 30.01.2020, 18.05.2020 та 13.11.2020 судом було видано судові накази, однак ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 26.01.2021, 21.12.2020, 18.11.2020 та 23.12.2020 такі судові накази було скасовано.

Не погоджуючись з поданим позовом, відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву. Пояснили, що в квартирі АДРЕСА_1 , у якій вони проживають, з вересня 2007 року встановлено водонагрівач, а тому відповідачі не є споживачами послуг позивача з постачання гарячої води. Вважають, що в позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення оплати за гарячу воду, оскільки вони нею не користуються. Вказують, що нарахування заборгованості неправильними та завищеними, не зрозуміло звідки беруться такі покази спожитої теплової енергії, хто і за яким принципом їх визначає. Просили суд застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання 23.05.2024 не з`явилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого; в попередніх судових засіданнях позов підтримала, просила такий задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься заява представника такої про розгляд справи без їх участі, позов заперечила, просила відмовити у задоволенні такого.

Представник відповідача в судове засідання 23.05.2024 не з`явилась, в попередніх судових засіданнях заперечила щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити у такому.

Дослідивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши доводи учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №01 від 23.12.2021.

Згідно вказаної довідки власником квартири є ОСОБА_1 .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 року № 2454-VІІІ).

Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно із частинами другими ст. 21, 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску.

За змістом ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За змістом статті 24 ч.3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався.

Відповідно до пункту 8 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, послуги надаються споживачу згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається з виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вказаних вимог Закону ЛМКП «Львівтеплоенерго» було розроблено договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.07.2014. Цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин ЛМКП «Львівтеплоенерго» з усіма без винятку споживачами, які підпадають під цю категорію.

Отже, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається ЛМКП «Львівтеплоенерго». ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавало відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовились.

Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку за адресою: АДРЕСА_3 , слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Відповідно до статті 7 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Статтею 67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Як вбачається з матеріалів справи, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за адресою: АДРЕСА_3 , по якому відповідачі: за період з серпня 2015 року по вересень 2016 року частково здійснювали платежі за послугу з централізованого опалення; за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року частково здійснювали платежі за послугу з постачання гарячої води.

Отже, відповідачі є споживачами централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається ЛМКП «Львівтеплоенерго».

На підтвердження надання послуг та отримання таких споживачами, ЛМКП «Львівтеплоенерго» надало довідки щодо заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , згідно з якими відповідачам нарахована заборгованість з оплати за послуги з централізованого опалення за період з 01.08.2015 по 31.05.2020, яка становить 425 026,26 грн. та заборгованість з оплати за послуги з постачання гарячої води за період з 01.05.2016 по 31.05.2020, яка становить 40 965,84 грн.

Також, позивачем подано інформацію щодо механізму нарахування вартості централізованого опалення та постачання гарячої води за спірний період.

Відповідно до Акту №189909 від 05.11.2020 у квартирі АДРЕСА_1 прийнято на абонентський облік ЛМКП «Львівтеплоенерго» вузол розподільного обліку.

Відповідно до пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Згідно абз. 2 п. 10 Правил, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Згідно абз.3 пункту 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до абз. 4 пункту 12 Правил, плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Кількість теплоти на квартири без квартирних приладів обліку розраховується як різниця між кількістю теплової енергії, спожитої на потреби опалення житлової частини будинку згідно показів загальнобудинкового приладу обліку, та сумарним об`ємом теплової енергії, спожитої квартирами з квартирними приладами обліку, нежитловими приміщеннями (юридичні особи) і втратами у внутрібудинковій системі опалення, пропорційно опалювальній площі квартир, в яких не встановлено приладів обліку;

Відтак, споживачі, які не мають квартирних приладів обліку теплової енергії (зокрема, квартира АДРЕСА_1 (до дати встановлення квартирного лічильника тепла)), оплачують послугу з централізованого опалення за показами будинкового приладу обліку без врахування теплової енергії, спожитої квартирами та іншими приміщеннями з приладами обліку, пропорційно до опалювальної площі квартир та встановлених тарифів.

Надані представником позивача розрахунки заборгованості не викликають у суду сумнівів у правильності здійснених позивачем нарахувань за житлово-комунальні послуги.

Відповідачі, вказуючи, що гарячою водою не користувались, не подали до суду жодних доказів, що від надання цих послуг позивачем у встановленому законом порядку відмовились. Матеріали справи не містять інформації, що система подачі гарячої води відключена від постачання до квартири.

Крім цього, відповідачами не надано власного розрахунку нарахувань за послуги з постачання теплової енергії та не спростовано правильність таких нарахувань, здійснених позивачем.

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 4 ч.1 ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст.525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

Відповідно до ст.12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеєр Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands») від 27.10.93, заява №14448/88, §33). Створення рівних можливостей учасникам процесу в доступі до суду та до реалізації та захисту їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом в ході розгляд справи створено усі передумови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України).

Оскільки відповідачі не надали суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про неналежне надання чи ненадання їм послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не довели неправильності здійснених позивачем розрахунків, не спростували розміру заборгованості жодними доказами, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідачів перед позивачем за житлово-комунальні послуги в розмірі 465 992,10 грн. (425 026,26+40 965,84) знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідачами подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 25 квітня 2022 року.

Заборгованість відповідачів становить за періоди з 01.08.2015 по 31.05.2020 та з 01.05.2016 по 31.05.2020.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Вбачається, що позивач 28.01.2019, 26.06.2019, 18.12.2019, 23.06.2020 звертався із заявами про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності та вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.

Відтак, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в постанові від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17, суд вважає, що подання ЛМКП «Львівтеплоенерго» заяв про видачу судового наказу не свідчить про переривання позовної давності.

Між тим, за ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 в справі №760/16111/15-ц, 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі № 759/16720/16-ц.

Із розрахунку заборгованості за послугу з центрального опалення вбачається, що у серпні 2015 року відповідачі внесли платіж в сумі 1000,00 грн. (при нарахуванні 76,43 грн.), у грудні 2015 року в сумі 2318,99 грн. (при нарахуванні 1090,27 грн.), у січні 2016 року в сумі 1090,27 грн. (при нарахуванні 734,98 грн.), чим фактично покривали заборгованість за ці періоди, а отже переривали перебіг позовної давності.

Крім цього, із розрахунку заборгованості за послугу з постачання гарячої води вбачається, що у серпні 2015 року відповідачі внесли платіж в сумі 1000,00 грн. (при нарахуванні 495,50 грн.), у січні 2016 року в сумі 495,50 грн. (при нарахуванні 495,50 грн.), у листопаді 2016 в сумі 5000,00 грн. (при нарахуванні 868,54 грн.), чим також фактично покривали заборгованість за ці періоди та переривали перебіг позовної давності.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Позовна давність щодо звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за послугу з централізованого опалення у даному випадку почалась 01 серпня 2015 року, перервалася у зв`язку з оплатою відповідачами боргу у вересні 2016 року, та спливає у вересні 2019 року.

Крім цього, позовна давність щодо звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за послугу з постачання гарячої води почалась 01 серпня 2015 року, перервалася у зв`язку з оплатою відповідачами боргу у листопаді 2016 року, та спливає у листопаді 2019 року.

Отже, звернення позивача з позовом 25 квітня 2022 року відбулося поза межами позовної давності.

За таких обставин, з відповідачів слід солідарно стягнути заборгованість за послугу з централізованого опалення в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, за період з 01.04.2019 по 31.05.2020, яка становить 157 326,32 грн. (425 026,26-267 699,94), за послугу з постачання гарячої води з 01.04.2019 по 31.05.2020, яка становить 12 759,50 грн. (40 965,84-28 206,34). Всього з відповідачів слід солідарно стягнути 170 085,82 грн. боргу (157 326,32+12 759,50).

У позовній заяві позивач вказав, що окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідачі мають сплатити позивачеві 3% річних й інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних й інфляційні втрати за весь період прострочення.

Суд враховує, що правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з розрахунком, наданим стороною позивача, за послугу з централізованого опалення за період з 01.08.2015 по 31.05.2020 інфляційні втрати складають 20 513,57 грн., 3% річних 16 849,19 грн.; за послугу з гарячого водопостачання за період з 01.05.2016 по 31.05.2020 інфляційні втрати 4 413,43 грн., 3% річних - 2253,57 грн.

Проте, суд вважає, що вказані суми підлягають до стягнення з урахуванням сум боргу трирічного строку позовної давності (період з 01.04.2019 по 31.05.2020), а відтак з відповідачів слід стягнути 5 840,98 грн. інфляційних втрат та 5 963,51 грн. 3% річних, а всього 11 804,49 грн.

Зважаючи на викладене, позов підлягає до часткового задоволення та з відповідачів слід солідарно стягнути 181 890,31 грн. (170 085,82 грн. + 11 804,49 грн.).

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно дост. 10 ЦПК Українисуд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також зазначені у поясненнях в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частин 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки вказаний позов задоволено на 35,66%, з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2728,10 грн., тобто по 1364,05 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 170085 (сто сімдесят тисяч вісімдесят п`ять) гривень 82 коп., інфляційні втрати в розмірі 5840 (п`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 98 коп., 3% річних в розмірі 5963 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 51 коп., а всього 181890 (сто вісімдесят одну тисячу вісімсот дев`яносто) гривень 31 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1364 (одну тисячу триста шістдесят чотири) гривні 05 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1364 (одну тисячу триста шістдесят чотири) гривні 05 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Марків Ю.С.