ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м.Суми

Справа №592/7014/22

Номер провадження 22-ц/816/188/24, 22-ц/816/764/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року у складі судді Бичкова І.Г., ухвалених в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 31 березня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 26 вересня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 41 736 грн 36 коп., яка складається з наступного: 33 971 грн 96 коп. заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 7764 грн 40 коп. заборгованість за простроченими процентами; 0,00 грн заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду від 10 серпня 2023 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з моменту підписання відповідачем заяви між ним та банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Наголошує на тому, що з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, кошти на сплату заборгованості частково вносились, однак не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Тому вважає, що суд дійшов помилкових висновків про погашення заборгованості відповідачем.

На думку скаржника, місцевий суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою з особового рахунку відповідача, не спростував усіх встановлених обставин, зокрема щодо фактичного отримання та використання кредитних коштів, не визначив суму фактично отриманих кредитних коштів, що призвело до неправильних висновків.

Суд першої інстанції всупереч ст. 1054 ЦК України безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення боргу за тілом кредиту. Порядок нарахування процентів сторони погодили в Умовах та правилах надання банківських послуг, відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, відповідач згідно заяви зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Натомість суд проігнорував зазначені норми та фактично зробив кредитний договір безоплатним, грубо порушивши вимоги ч. 2 ст. 1048 ЦК України.

Крім того, вважає, що навіть якби умови щодо сплати процентів не були узгоджені сторонами при укладення договору, то відповідач все одно не може звільнятися від обов`язку щодо їх сплати, адже в такому випадку законом передбачено сплату процентів на рівні облікової ставки НБУ (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Вважає, що суд не звернув уваги на те, що відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості.

Звертає увагу суду на те, що відповідач частково визнав заборгованість перед банком за кредитним договором на суму 14 751,18 грн, а саме за тілом кредиту.

Також вважає, що сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн є неспівмірною.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду від 11 грудня 2023 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження всіх обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким у стягненні з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. Вважає, що суд не перевірив, чи дійсно понесені судові витрати були неминучими та необхідними, та чи відповідає сума понесених витрат на правничу допомогу критеріям розумності, з урахуванням того, що справа є малозначною та могла бути розглянута без участі сторін.

Від представника відповідача адвоката Брухна В.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення суду від 10 серпня 2023 року залишити без змін. Крім того, просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 3000 грн витрат на правничу допомогу, надану адвокатом в суді апеляційної інстанції.

Вважає, що з огляду на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах та відсутність підпису відповідача у витягах з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому у банку відсутні підстави вимагати сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки. Також згідно розрахунків сторони відповідача заборгованість за тілом кредиту, сформована на 26 вересня 2022 року в розмірі 33 971,96 грн мала бути зменшена на суму 19 220,78 грн та мала б становити 14 751,18 грн. Однак, враховуючи обставини справи, вважає, що суд правильно встановив наявність суперечностей у позовній заяві та відсутність доказів на підтвердження позиції позивача, тож ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2011 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 36).

На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачем не підписані (а.с. 37-63).

Також позивачем було надано виписку з рахунку та довідку про зміну умов кредитування (а.с. 19-33; 34).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» між банком та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким були надані наступні кредитні картки №№ НОМЕР_1 (дата відкриття 24 травня 2006 року, термін дії 04/15, тип картки карта «Універсальна»); 577106 (дата відкриття 12 квітня 2013 року, термін дії 12/16, тип картки карта «Універсальна GOLD»); 960015 (дата відкриття 26 грудня 2016 року, термін дії 05/20, тип картки карта «Універсальна GOLD); 858893 (дата відкриття 27 листопада 2019 року, термін дії 09/23, тип картки карта «Універсальна GOLD) (а.с. 35).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26 вересня 2022 року становить 41 736 грн 36 коп., з яких: 33 971 грн 96 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7764 грн 40 коп. заборгованість за простроченими процентами (а.с. 6-18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених обставин справи та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, суд встановив, що фактично отримані кошти у сумі 16 220,78 грн погашені за рахунок інших платежів, а 08 липня 2022 року відповідачем останній раз було використано кошти, проте заборгованість за тілом кредиту продовжувала збільшуватися аж до 31 серпня 2021 року та склала 36 259 грн 45 коп., що перевищує встановлений кредитний ліміт 34 991 грн 49 коп., отже вважав, що доводи викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження, тому відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В анкеті-заяві від 31 березня 2011 року, підписаній відповідачем, відсутні, зокрема умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, відповідач заперечує обставину того, що договір було укладено на вказаних позивачем умовах та зазначає, що будь-яких підписів про ознайомлення з умовами кредитування ним не ставилося.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача та не визнаються останнім, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 березня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Стосовно тверджень скаржника, що у разі, якщо суд вважав розмір процентної ставки непогодженим, то в такому разі підлягала застосуванню ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ, слід зазначити наступне.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем вимог про стягнення процентів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ в даній справі не заявлялося. Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Стосовно вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33 971 грн 96 коп.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувалися проценти за користування кредитними коштами та частина внесених відповідачем коштів спрямовувалася банком на погашення заборгованості за процентами. При цьому, як вже зазначалося вище, доказів погодження сторонами договору в письмовій формі умов про сплату процентів суду не надано. Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк, починаючи з листопада 2016 року погашав проценти за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку) (а.с. 8-18). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок процентів.

Водночас, як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву, останній частково визнавав заборгованість за тілом кредиту на суму 14 751 грн 18 коп., на що суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та слід стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 березня 2011 року в сумі 14 751 грн 18 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 876 грн 88 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 1315 грн 32 коп.

Стосовно ухваленого судом додаткового рішення, слід зазначити наступне.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року у цій справі, то додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року у цій справі також слід скасувати.

В суді першої інстанції відповідач ставив питання про стягнення з відповідача на його користь 5000 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Брухно В.С. (а.с. 93).

У першій заяві по суті спору, а саме у відзиві на позовну заяву стороною відповідача було заявлено клопотання про відшкодування витрат понесених на правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 5000 грн (а.с. 106). На підтвердження понесених витрат було надано договір № 2203 про надання правової допомоги від 22 березня 2023 року; квитанцію № 2004/1 від 20 квітня 2023 року, відповідно до якої адвокатом прийнято від ОСОБА_1 5000 грн; акт приймання-передачі послуг, наданих адвокатом згідно з договором про надання правової допомоги № 2203 від 23 березня 2023 року, складеного 20 квітня 2023 року, відповідно до якого адвокатом надані послуги передбачені п. 4.3 договору, а саме складання заяви по суті (відзив на позовну заяву), за надані послуги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 5000 грн; та розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги на суму 5000 грн (а.с. 101-108).

Позивачем суду першої інстанції подавалось клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, мотивоване тим, що сума відшкодування 5000 грн перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, крім того така сума витрат є неспівмірною зі складністю справи (а.с. 188-189).

На думку колегії суддів, заявлений стороною відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн є доведеним та відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. З урахуванням часткового задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути з позивача на користь відповідача 3200 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача - адвокатом Брухном В.С. було заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн, на підтвердження понесення яких було додано копії договору № 0102/1 про надання правової допомоги від 01 лютого 2024 року; акта приймання-передачі послуг, наданих адвокатом згідно з Договором про надання правової допомоги № 0102/1 від 01 лютого 2024 року; квитанції № 0102/1 від 01 лютого 2024 року, згідно якої від ОСОБА_1 адвокатом Брухном В.С. прийнято 5000 грн; розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги № 0102/1 від 01 лютого 2024 року.

Оскільки апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, а рішення суду та додаткове рішення скасовані та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову; з врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом; час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги, а також те, що адвокат Брухно В.С. був обізнаний з матеріалами справи при підготовці відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 500 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 березня 2011 року в сумі 14 751 гривня 18 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 876 гривень 88 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції в сумі 3200 гривень 00 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1315 гривень 32 копійки за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 500 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов