РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому

про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини звернулась ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому.

У своєму позові позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; визначити місце проживання їх спільної з відповідачем неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

В судове засідання позивач не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить шлюб з відповідачем розірвати, дитину залишити на проживанні з нею; судові витрати залишає за собою.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування від 12 лютого 2024 року №08-296 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 .

Заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебувають у шлюбі з 12 червня 2016 року, який зареєстрований 12 червня 2016 року у відділі реєстрації актів громадянського стану у м.Каїрі (Арабська Республіка Єгипет), що легалізований Посольством України в Арабській Республіці Єгипет 20.06.2017 року за №572/414.

Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження (повторне) серії НОМЕР_1 виданим 29 жовтня 2019 року Рівненським міськрайоним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне про що складено відповідний актовий запис №1807. Батьками записані ОСОБА_2 громадянин Арабської Республіки Єгипет та ОСОБА_1 , громадянка України.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, між ним припинено сімейні відносини, позивач втратила до відповідача почуття любові, фактично їх сім`я розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення.

З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 лютого 2024 року №08-296 вбачається наступне: «Розглянувши матеріали справи щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розлучаються та визначають місце проживання спільної доньки ОСОБА_4 .

Мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у позовній заяві зазначає, що спільне життя у неї з чоловіком не склалося, вона бажає розлучитися. Вважає, що є всі правові підстави визначити місце проживання спільної доньки ОСОБА_3 з нею.

ОСОБА_5 разом з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі створені умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої ОСОБА_3 . Мама дитини працює по трудовому договору, має стабільний дохід. За місцем роботи характеризується позитивно.

Під час бесіди малолітня ОСОБА_3 пояснила, що проживає з мамою, бабусею, дідусем і дядьком. Мама займається її вихованням, купує їй усе необхідне. Навчається дівчинка у Рівненському ліцеї №7, їй подобається предмет української мови. З татом спілкується по телефону, засобами інтернет зв`язку. Проживати надалі бажає з мамою, любить її.

Відповідно до положень ст12 ч.1 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з вимогами ст.171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_4 , яка видана Рівненським ліцеєм №7 Рівненської міської ради, малолітня навчається в закладі з 01.09.2023. дівчинка характеризується позитивно. Мама учениці ОСОБА_1 забезпечує усі побутові умови для гармонійного розвитку дівчинки, здійснює контроль за освітнім процесом своєї дитини, приділяє їй належну увагу. Батько учениці ОСОБА_2 жодного разу не приходив до школи, не цікавився навчанням дівчинки.

Останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . За вищевказаною адресою батько дитини не проживає, знятий з реєстрації міграційною службою, оскільки у нього закінчилася посвідка на проживання.

Питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25.01.2024. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення мами дівчинки, прийняла рішення про доцільність залишення ОСОБА_4 на проживання з мамою ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст.19, ст.160, ст.161 Сімейного кодексу України, вважаємо за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з мамою ОСОБА_1 .».

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14- 327цс18)

У п.6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування від 12 лютого 2024 року №08-296 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 , суд вважає, що позовні вимоги позивача в часині визначення місця проживання неповнолітньої дочки позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,280, 282-289,354 ЦПК України, ст.ст.110-112,141,160,180-183 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини задоволити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 12 червня 2016 року у відділі реєстрації актів громадянського стану у м.Каїрі (Арабська Республіка Єгипет), що легалізований Посольством України в Арабській Республіці Єгипет 20.06.2017 року за №572/414 розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2

Третя особа: відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому, м.Рівне, вул.Соборна, 12а

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов