ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6592/23 Номер провадження 22-ц/814/1912/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 січня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У листопаді 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 987483780 в сумі 27 260,00 грн, з якої: 10 000 грн сума основного боргу; 17 260 грн сума заборгованості за відсотками, а також прохали стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.07.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено вищевказаний кредитний договір. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 20102022, до якого перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором, а у подальшому, 20.10.2022, ТОВ «Таліон плюс» відступило своє право вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за Договором факторингу № 20102022. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ані на рахунки попередніх кредиторів, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 січня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 987483780 від 02.07.2019 у розмірі 12 440,00 грн, судові витрати у розмірі 1 234,64 грн, а всього 13 674 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, вимог ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», «Про електронну комерцію» в частині того, що відповідач не надав йому повної, всебічної інформації про умови кредитування під час укладення кредитного договору.

Зазначив, що вже виплатив відповідачу більше 150 000 грн. Вважає, що даний кредитний договір є недійсним.

Також зазначив, що паперова копія кредитного договору не може бути доказом факту укладення кредитного договору. Позивач не надав належних доказів на підтвердження факту переходу до нього права вимоги

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прохав рішення місцевого суду залишити без змін.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що 02 липня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 987483780, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,61% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 4-5). (далі по тексту - Договір)

Згідно з п. 1.1 Договору, товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів.

Відповідно до п.1.4. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,61% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючим з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього договору.

Згідно з Графіком розрахунків, що є Додатком № 1 до кредитного договору № 987483780 від 02.07.2019, термін платежу за договором - 01 серпня 2019 року, сума кредиту 10 000 грн, нараховані проценти 1 830,00 грн, сума до сплати (разом) 11 830 грн.

Додатковою угодою до договору № 987483780 від 02.07.2019, укладеною 25 липня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі заяви позичальника строк, на який був наданий кредит за договором № 987483780 від 02.07.2019 року, на наступну кількість днів: двадцять три.

На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом та пеню у випадку її наявності.

Починаючи з 01.08.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,22 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди.

Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 01.08.2019 (а.с. 6).

Додатковою угодою до договору №987483780 від 02.07.2019, укладеною 14 серпня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі заяви позичальника строк, на який був наданий кредит за договором №987483780 від 02.07.2019, на наступну кількість днів: двадцять.

На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом та пеню у випадку її наявності.

Починаючи з 24.08.2019 позичальник сплачує за користування кредитом 1,22 процентів в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди.

Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 24.08.2019 року (а.с. 7).

31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою вказаний договір викладено в новій редакції (а.с. 8-10).

Відповідно до Реєстру боржників № 53 від 19.11.2019 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 956984490 (а.с. 93).

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с. 11-12).

Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 260,00 грн, з яких: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 260,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 13).

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 20102022 від 20 жовтня 2022 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором від 02 липня 2019 року № 987483780.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача за договором № 987483780 становить 27 260 грн, з яких: заборгованість по основному боргу 10 000 грн, заборгованість за відсотками 17 260,00 грн. (а.с. 14).

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок не відповідає умовам договору № 987483780 та додаткових угод до нього. Залишок заборгованості відповідача за тілом кредиту за договором № 987483780 становить 10 000,00 грн. Вказана обставина не спростована відповідачем, тому позовні вимоги позивача в цій частині є законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення відсотків у сумі 17 260,00 грн, місцевий суд зазначив, що позовна заява не містить розрахунку відсотків у вказаному розмірі.

Так, відповідно до кредитного договору № 987483780 від 02.07.2010, кредит наданий на 30 днів, тобто до 01.08.2019 та сума нарахованих відсотків складає 1 830,00 грн. (а.с. 5)

В подальшому додатковою угодою від 25.07.2019, укладеною ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 строк договору було продовжено на 23 днів до 23.08.2019. При цьому, відсотки за користування кредитом становлять 1,22% від суми кредиту у день, тобто: 10 000 грн х 1,22% х 23 дні = 2 806,00 грн. (а.с. 6)

Додатковою угодою від 14.08.2019, укладеною ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , строк договору продовжено на 20 днів до 12.09.2019. При цьому, відсотки за користування кредитом становлять 1,22% від суми кредиту у день, тобто: 10 000 грн х 1,22% х 20 днів = 2 440,00 грн. (а.с. 7).

При цьому і додатковою угодою від 25.07.2019, і додатковою угодою від 14.08.2019 передбачено, що «на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом».

Тобто, при укладенні додаткових угод позичальником було сплачено відсотки за кредитним договором № 987483780 від 02.07.2010, які складають 1 830 грн, та відсотки за додатковою угодою від 25.07.2019, що становлять 2 806,00 грн.

Таким чином, несплаченими залишаються відсотки за додатковою угодою від 14.08.2019 в сумі 2 440,00 грн.

Як вбачається зі змісту кредитного договору та додаткових угод до нього, строк кредитування встановлено договором.

В той же час, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом поза межами строку кредитування.

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що не підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нарахованими поза межами строку кредитування, тобто після 12 вересня 2019 року, оскільки строк кредитування не було пролонговано.

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за період з 24 серпня 2019 року до 12 вересня 2019 року (строк повернення відповідно до додаткової угоди від 14 серпня 2019 року).

Місцевий суд установив, що розмір відсотків за користування кредитним коштами за період з 24 серпня 2019 року до 12 вересня 2019 року становить 2 440,00 грн та дійшов висновку про стягнення з відповідача саме такої суми, що з урахуванням заборгованості за тілом кредиту (10 000 грн) складає суму заборгованості у розмірі 12 440,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 987483780 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений 02 липня 2019 року в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), про що сторони домовились у пункті 4.4 договору, що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч. 1 ст. 205, ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Висновки місцевого суду в зазначеній частині є вірними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що кредитор до укладення та під час укладення кредитного договору не надав йому повної та всебічної інформації про умови кредитування належними доказами не підтверджено, натомість у пункті 4.9 Договору міститься підтвердження позичальника про те, що: від отримав від Товариства (ТОВ «Манівео «Швидка фінансова допомога») до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України; інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

З матеріалів справи та пояснень відповідача у справі вбачається, що він не заперечує факт укладення кредитного договору, факт отримання ним грошових коштів та укладення додаткових угод до кредитного договору. ОСОБА_1 виконував умови договору, сплачуючи на його виконання грошові суми.

Під час розгляду справи місцевим судом відповідач не пред`являв жодних вимог про визнання кредитного договору недійсним та не заявляв про його нікчемність в силу закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучена до матеріалів справи паперова копія кредитного договору не свідчить про факт укладення кредитного договору, - є безпідставними з огляду на встановлені вище обставини.

Є безпідставними й інші доводи апеляційної скарги, зокрема в частині недійсності укладених договорів переуступки права вимоги (факторингу).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Місцевий суд вірно встановив, що в матеріалах справи наявні належні договори, які підтверджують перехід права вимоги до позивача. Зустрічних позовних вимог про визнання цих договорів недійсними відповідач не заявляв у справі.

В апеляційній скарзі відповідач не спростовував висновки місцевого суду щодо стягнутої суми заборгованості.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко