КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/1759/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6697/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних (т. 2 а.с. 83-93, 103-104).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 вересня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі № 761/1759/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних, яким даний позов задоволено. Зазначала, що вказане рішення було ухвалено з урахуванням доказів, наданих позивачем, а саме виконавчого листа від 29 липня 2016 року, який підписаний неналежною особою, та копії рішення Апеляційного суду від 25 серпня 2015 року. Посилаючись на те, що судом першої інстанції рішення у справі № 2609/26149/12 фактично не ухвалювалось, при цьому виконавчий лист за № 2609/26149/12 виданий не по тій справі та підписано невідомою особою, а не суддею, заявник вважає, що вказані обставини є істотними для справи, які існували на момент ухвалення рішення та не були їй відомі, а тому звернулась до суду з даною заявою(т. 2 а.с. 83-93, 103-104).

У листопаді 2023 року до суду надійшли заперечення поти заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від ОСОБА_2 , в яких останній посилався на те, що обставини, які зазначає ОСОБА_1 не являються істотними для справи та відповідають дійсності. Вказував, що заявник ставить під сумнів рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року та виконавчий лист, виданий Солом`янським районним судом м. Києва. Проте, оскільки виконавчий лист не визнавався таким, що не підлягає виконанню, доводи заявника в цій частині є хибними. Також, у суду відсутні підстави ставити під сумнів судове рішення, що набрало законної сили, з огляду на те, що відповідні доводи заявника є безпідставними. Крім того, заявник раніше зверталась з аналогічною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва, проте, ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року за нововиявленими обставинами відмовлено (т. 2 а.с. 116-119).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних (т. 2 а.с. 147-149).

Не погодившись з ухвалою суду, 22 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення заяви (т. 2 а.с. 151-152).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що в оскаржуваній ухвалі суд дійшов висновку, якщо суддя Бобровник не підписував виконавчий лист, то його могли підписати голова суду чи заступник. Проте, зі змісту виконавчого листа вбачається, що виконавчий лист був підписаний саме суддею Бобровником. Вважає грубим порушення, що суддя в оскаржуваній ухвалі керується припущеннями, оскільки суд не має права ухвалювати рішення, в якому доказування ґрунтується на припущеннях. Крім того, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, а саме: п. 6.1. Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2023 року № 173, де зазначено, що оформлення організаційно-розпорядчих документів суду здійснюється відповідно до Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55; абзац 6 п. 5.23 Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55, який встановлює що у разі відсутності посадової особи, підпис якої зазначено в документі, документ підписує особа, яка виконує її обов`язки, або її заступник. Стверджувала, що їй не було відомо, що на момент винесення рішення Шевченківським районним судом м. Києва від 16 вересня 2020 року не було відомо про те, що виконавчий лист не міг підписати суддя Бобровник, бо у цей час був у відпустці, тому даний факт вважала істотним у справі, оскільки стягнення в порядку ст. 625 ЦК відбулось саме за виконавчим листом (т. 2 а.с. 151-152).

20 лютого 2024 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити (т. 2 а.с. 177-179).

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 до суду не прибув, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про що у справі є докази (т. 2 а.с. 170-176а).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 9 ст. 128, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, щозазначені заявником обставини у розумінні положень ст. 423 ЦПК України не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки вони не входять до предмету доказування й не можуть вплинути на висновок суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», указується, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 дійшла висновку, що не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі № 761/1759/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних, яким позов задоволено (т. 1 а.с. 40-44).

У вказаному рішенні судом встановлено, що ОСОБА_1 у добровільному порядку не повернула грошові кошти стягнуті за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 2609/26149/12 та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 2610/30414/2012, а також не вчинила жодних дій для виконання рішень судів, що порушує майнові права та інтереси ОСОБА_2 , а тому останній має право на відшкодування трьох процентів річних та інфляційних втрат (т. 1 а.с. 40-44).

Звертаючись до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 , як на підставу для її задоволення, посилалась на те, що судом першої інстанції рішення у справі № 2609/26149/12 фактично не ухвалювалось, при цьому виконавчий лист за № 2609/26149/12 підписаний невідомою особою,оскільки суддя на день видачі виконавчого листа від 29 липня 2016 року перебував у відпустці.

На підтвердження вказаного надала листи Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року та від 21 серпня 2023 року (т. 2 а.с. 94-96), з яких вбачається, що заявнику було роз`яснено, що цивільна справа спочатку мала № 2-2586/12, а у подальшому їй було присвоєно № 2609/26149/12, внаслідок скасування ухваленого у ній заочного рішення від 16 вересня 2011 року. Разом з тим, роз'яснено, що повноваження на підпис виконавчого листа під час перебування судді у відпустці має голова суду або його заступники.

Однак, таке формулювання заявником підстав для звернення до суду у порядку ст. 423 ЦПК України суперечить законодавчому визначенню та тлумаченню поняття «нововиявлені обставини», яке полягає у тому, що це повинні бути саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскільки вказані обставини не входять до предмету доказування й не можуть вплинути на висновок суду.

В апеляційній скарзі посилалась на те, що істотною обставиною для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є те, що виконавчий лист № 2609/26149/12 підписаний невідомою особою, оскільки суддя на день видачі виконавчого листа від 29 липня 2016 року перебував у відпустці, що підтверджується листом Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року.

Проте, суд відхиляє наведені апелянтом доводи, оскільки виконавчий лист видавався на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, однак вказане рішення скасовано не було та набрало законної сили.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 3 а.с. 193-194).

Доводи ОСОБА_1 про те, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року визнано виконавчий лист, виданий Солом`янським районним судом міста Києва по справі № 2609/26149/12 таким, що не підлягає виконанню, суд апеляційної інстанції визнав передчасними (т. 3 а.с. 193-194).

При цьому, подану заяву про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 не обґрунтовувала наявністю ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року і вказану ухвалу до районного суду не подавала, а відтак вказані доводи не були предметом оцінки районного суду. Цих обставин в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, зазначивши, що несвоєчасно отримала вищевказану ухвалу та не змогла подати її до районного суду, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 195).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 березня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова