ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/540/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/5024/22 Категорія: 314000000 Піньковський Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

секретар Новицька Н.О.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2024 (повний текст складено 18.01.2024, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_2 про порушення правил благоустрою,

в с т а н о в и в :

у грудні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, яким просив зобов`язати відповідача встановити контроль за використанням і охороною земель з об`єктом благоустрою по АДРЕСА_1 відповідно до їх призначення; зобов`язати ОСОБА_2 повернути привласнені землі з об`єктами благоустрою до колективної власності будинку по АДРЕСА_1 для відновлення попереднього становища і цільового призначення та здійснення права користування мешканцями будинку.

Позов обґрунтований тим, що загальнобудинкова структура території садиби по АДРЕСА_1 визначена рішенням Уманського міськрайонного суду від 02.07.2004 і включає 542 м2 колективної власності об`єктів благоустрою проїзди, доріжки, тротуар для пішохідного і транспортного зв`язку, а за їх утримання в належному технічному і санітарному стані, обслуговування, ремонт, контроль цільового призначення та інше облаштування проводять самотужки власники будинку. І в зону захисту цих об`єктів входить земельна ділянка під ними і повітряний простір обмежений вертикальними площинами уздовж їх меж. Але ОСОБА_2 із квартири 4 провела самочинне будівництво на подвір`ї, а саме прибудову кухні і веранди без дозвільних документів і права власності на земельну ділянку та незаконно заволоділа частково доріжкою і тротуаром загальною площею 14 м2 та змінила їх цільове призначення і неправомірно обмежила його права та права інших власників, що полягає у недоступі до єдиного простору благоустрою і порушила Закон України «Про благоустрій населених пунктів», але ДАБК і інспекція не реагують.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2024 у задоволенні позовних вимог у справі відмовлено. Суд зазначив, що позивачем не надано суду будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів; не вказано усіх дійсних власників будинковолодіння станом на час звернення до суду, в тому числі чи дійсно відповідач ОСОБА_2 є співвласником частини вказаного будинковолодіння та які саме самочинні забудови мають місце, яким чином вони були збудовані, чи не вирішено питання їх узаконення у встановленому порядку та як саме вони порушують права позивача. Незрозумілою також є інформація про те, що якимись діями іншого відповідача виконавчого комітету Уманської міської ради також порушені права позивача, в чому полягає факт порушення його прав та чим такий факт підтверджений і як вирішення виконавчим комітетом проблем пов`язаних із благоустроєм міста може стосуватися особистого будинковолодіння, співвласником якого є позивач.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 02.02.2024 подав апеляційну скаргу, вказавши на порушення діючих норм, просить денонсувати рішення суду від 18.01.2024, а позов залишити без розгляду; судовий збір стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду містяться вигадки про особливості приватного житлового сектору, хибні твердження про повноваження виконавчого комітету та інше, що суперечить ст.ст.154 і 189 Житлового кодексу України. Суддя проігнорував власні обов`язки і порушив основу основ ЦПК ст.245 кодексу та без оцінки доказів за ст.89 ЦПК України прийняв на власних припущеннях жорстке рішення, як результат ілюзії повного судового розгляду, а його залишив осторонь суду.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Уманської міської ради вказавши на безпідставність й необґрунтованість мотивів та підстав апеляційної скарги, просив рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просив зобов`язати відповідача встановити контроль за використанням і охороною земель з об`єктом благоустрою по АДРЕСА_1 відповідно до їх призначення; зобов`язати ОСОБА_2 повернути привласнені землі з об`єктами благоустрою до колективної власності будинку по АДРЕСА_1 для відновлення попереднього становища і цільового призначення та здійснення права користування мешканцями будинку.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує про те, що відповідач ОСОБА_2 із квартири 4 провела самочинне будівництво на подвір`ї, а саме прибудову кухні і веранди без дозвільних документів і права власності на земельну ділянку та незаконно заволоділа частково доріжкою і тротуаром загальною площею 14 м2 та змінила їх цільове призначення і неправомірно обмежила його права та права інших власників, що полягає у недоступі до єдиного простору благоустрою і порушила Закон України «Про благоустрій населених пунктів», але ДАБК і інспекція не реагують.

На підтвердження позовних вимог позивач додав копію схематичного зображення земельної ділянки та розташованих на ній споруд під назвою «Варіант № 2 порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 », на якій червоним кольором власноруч виділив певну ділянку та позначив «із благоустрою привласнені землі ОСОБА_4 » Вказаний документ не містить будь яких атрибутів офіційного чинного документу.

Також до позову додано повідомлення Уманського комунального підприємства «Комунальник», датоване 26.09.2017 за вих. № 439, адресоване ОСОБА_1 про розгляд заяви останнього від 11.09.2017 щодо перевірки законності встановлення металевого навісу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . У повідомленні вказано, що 20.09.2017 Інспекцією з благоустрою м. Умань була проведена перевірка за вищевказаною адресою та за результатами обстеження встановлено, що громадянка ОСОБА_5 встановила тимчасову споруду (металевий навіс) на земельній ділянці відведеній їй у відповідності до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2016 №2-443. Також заявнику рекомендовано вирішувати дане питання в порядку добросусідських відносин або в судовому.

Інших доказів позивач до матеріалів справи не додав.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таку правову регламентацію.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням викладеного вище, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Пунктом 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ визначено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту;

утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою;

заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Згідно зі ст.5 вказаного Закону управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

За частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях;

3) організація місць відпочинку для населення;

4) розроблення та реалізація місцевих планів управління відходами та створення системи управління побутовими відходами;

5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо;

6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою;

7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території;

8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень;

9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою;

11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища;

12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку";

14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом (ч.2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Далі, згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує та не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст.355 ЦК України).

У відповідності до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України).

Звертаючись до суду ОСОБА_1 просив суд зобов`язати виконавчий комітет Уманської міської ради встановити контроль за використанням і охороною земель з об`єктом благоустрою по АДРЕСА_1 відповідно до їх призначення та зобов`язати ОСОБА_2 повернути привласнені землі з об`єктами благоустрою до колективної власності будинку по АДРЕСА_1 для відновлення попереднього становища і цільового призначення та здійснення права користування мешканцями будинку.

Однак, з огляду на викладені норми права позовні вимоги ОСОБА_1 щодо порушення правил благоустрою не стосуються повноважень виконкому Уманської міської ради і мають вирішуватися між співвласниками будинковолодіння, а стосовно тверджень про порушення ОСОБА_2 через самочинне будівництво та незаконне часткове заволодіння доріжкою і тротуаром ОСОБА_1 не довів позовні вимоги, оскільки ним не надано доказів на підтвердження наявності цих обставин, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів.

Також обґрунтованим є висновок суду, що позивачем при зверненні до суду не вказано усіх дійсних власників будинковолодіння, розташованого за адресою: по АДРЕСА_1 , та чи дійсно відповідач ОСОБА_2 є співвласником частини вказаного будинковолодіння, які саме самочинні забудови мають місце, яким чином вони були збудовані, чи не вирішено питання їх узаконення у встановленому порядку та як саме вони порушують права позивача. Незрозумілою також є інформація про те, що якимись діями іншого відповідача виконавчого комітету Уманської міської ради також порушені права позивача, в чому полягає факт порушення його прав та чим такий факт підтверджений.

Більш того, з наданої ОСОБА_1 до позовної заяви схеми не можливо встановити де знаходиться земельна ділянка позивача та відповідача ОСОБА_2 , ким виготовлена дана схема, чинність цієї схеми. А з повідомлення Уманського КП «Комунальник» №439 від 26.09.2017 вбачається, що громадянка ОСОБА_5 встановила тимчасову споруду (металевий навіс) на земельній ділянці відведеній їй у відповідності до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2016 №2-443.

Отже твердження апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення нічим не підтверджені, а докази надані позивачем оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України в противагу доводам апеляції.

Стосовно прохання у резолютивній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 денонсувати рішення Уманського міськрайонного суду від 18.01.2024, а позов залишити без розгляду апеляційний суд звертає увагу скаржника, що повноваження суду апеляційної інстанції визначені ст.374 ЦПК України і такого поняття як «денонсування» судового рішення дана стаття ЦПК не містить, як і не передбачає права суду апеляційної інстанції позов залишити без розгляду за результатами розгляду апеляційної скарги, лише має право прийняти відмову позивача від позову у встановленому законом порядку.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга позивача не містить.

Зважаючи на наявні у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в підтвердження своїх вимог.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.10.2023 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так як скаржника звільнено від сплати судового збору згідно положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як особу з інвалідністю І групи, витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції слід віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.01.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради, ОСОБА_2 про порушення правил благоустрою залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції віднести на рахунок державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.03.2024.

Суддя-доповідач

Судді