Справа № 444/4221/23
Провадження № 2/444/226/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

за участі секретаря судового засідання Садової І.З.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції /м. Львів/, про визнання права власності на нерухоме майно як члена бувшого колгоспного типу двору та в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися 21.11.2023 в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції /м. Львів/, у якому просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (в тому числі 1/5 частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/5 частину в пордяку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/5 частину як члена колгоспного двору); визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивують наступним.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , який був власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на праві колгоспного двору на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 15.05.1987р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , після смерті якої залишилося наступне спадкове майно 1/5 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою від 04.10.2023 р. № 723 та свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 15.05.1987р.

Позивач ОСОБА_1 являється донькою померлої ОСОБА_4 , що стверджується її свідоцтвом про народження.

ОСОБА_1 змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » у зв`язку з одруженням, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняла, оскільки з нею проживала та вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , після смерті якого залишилося наступне спадкове майно 1/5 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою від 04.10.2023р. № 723 та свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 15.05.1987р.

ОСОБА_1 являлася дружиною ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла, оскільки разом проживали та вели спільне господарство.

Згідно довідки від 04.10.2023р. № 723 членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 р. були: ОСОБА_4 - 1/5 частина; ОСОБА_1 -1/5 частина; ОСОБА_5 -1/5 частина; ОСОБА_2 -1/5 частина; ОСОБА_3 - 1/5 частина.

Вказують, що відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином, всі вищеперелічені особи являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1/5 кожен.

Вказують, що позивач ОСОБА_1 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки її мама такого права належним чином не зареєструвала.

Зазначають, що також позивач ОСОБА_1 зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки її чоловік такого права належним чином не зареєстрував.

Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 24 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 31 січня 2024 року о 10 год. 00 хв.

Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори належним чином завірені копію спадкової справи № 529, яка заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та копію спадкової справи № 253/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмові заяви, у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що позовних вимог не заперечують, позов визнали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Крім того Жовківською ДНК на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірені копію спадкової справи № 529, яка заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та копію спадкової справи № 253/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Туринка Жовківського району Львівської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 29 червня 2023 року Серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Туринка Жовківського району Львівської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 09 липня 1999 року і- НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Жовква, що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Туринка і її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 .

Позивач ОСОБА_1 23.07.1977 уклала шлюб із ОСОБА_5 , у зв`язку із чим змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 .

Із копії свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 15 травня 1987 року виконавчим комітетом Нестеровської районної ради народних депутатів Львівської області, вбачається, що домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному вору ОСОБА_6 .

Із копії довідки, виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 04 жовтня 2023 року за № 723, вбачається. що станом на 30.06.1990 року в АДРЕСА_1 членами колгоспного двору були:

1. ОСОБА_4 , 1923 року народження, голова колгоспного двору;

2. ОСОБА_1 , 1957 року народження, дочка;

3. ОСОБА_5 , 1956 року народження, зять;

4. ОСОБА_2 , 1979 року народження, онук;

5. ОСОБА_3 , 1982 року народження, онука.

Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи із наведених вище даних, всі вищеперелічені особи являлися співвласниками даного двору в рівних частинах, тобто по 1/5 кожен.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із листа Жовківської ДНК ОСОБА_1 від 20 липня 2023 року № 635/01-16 вбачається, що Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області, повідомляє, що відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області № 14 від 19.07.2023 року за № 513 станом на 30 червня 1990 року членами двору будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , являвся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок на члена двору, а саме: ОСОБА_5 . Згідно Закону України «Про нотаріат» та Глави 7 п. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. У випадку відсутності такого документу необхідно звернутися в судові органи для оформлення права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.

Із постанови зав. Жовківською ДНК Львівської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 липня 2023 року № 634/01-16 вбачається, що 20 липня 2023 року громадянка ОСОБА_1 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом па житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 /спадкова справа № 529/2007 від 20 липня 2007 року/. Дане свідоцтво не може бути видане з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Заявником надано свідоцтво про право власності на будинок, з якого вбачається, що господарство в АДРЕСА_1 , відноситься до колгоспного типу двору, головою якого був ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті якого ОСОБА_4 спадщину фактично прийняла, юридично не оформила. Членами двору були інші особи. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року (із змінами та доповненнями згідно з Постановою ВСУ № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в майні. Отже, всі члени двору мають право на частку. Частка померлих не визначена в майні двору.

Такою постановою нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянці ОСОБА_1 .

Із довідки № 3987, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.09.2023, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», станом на 31 грудня 2012 року, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільської ради 15.05.1987 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому №87 від 16.04.1987 року та записано 18.05.1987 року в реєстрову книгу за № 137. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Туринка належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 07.09.2023, вбачається, що такий виготовлено на замовлення ОСОБА_1 ( арк. спр. 21-23).

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Керуючись статтями 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (в тому числі 1/5 частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/5 частину в пордяку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/5 частину як члена колгоспного двору).

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: с. Туринка Львівський район Львівська область, 80342, РНОКПП НОМЕР_6 , тел. НОМЕР_7 ), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: с. Туринка Львівський район Львівська область, 80342, РНОКПП НОМЕР_8 , тел. НОМЕР_9 )

Позивач 2: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: с. Туринка Львівський район Львівська область, 80342, РНОКПП НОМЕР_8 , тел. НОМЕР_9 )

Позивач 3: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: с. Туринка Львівський район Львівська область, 80342, РНОКПП НОМЕР_10 , тел. НОМЕР_11 )

Відповідач: Жовківська міська рада Львівського району Львівської області (юридична адреса: вулиця Львівська, будинок № 40, місто Жовква, Львівський (раніше Жовківський) район, Львівська область, 80300, , телефон: (03252) 21-264, електронна пошта, адреса: )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області (юридична адреса: вулиця Воїнів УПА, 1, місто Жовква, Львівський (колишній Жовківський) район, Львівська область, 80300, , телефон: 03252 22434, електронна пошта, адреса: невідома).

Дата складення повного судового рішення 11 березня 2024 року.

Суддя Ясиновський Р. Б.