Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2024 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Шумської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №479/695/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

учасники судового провадження:

позивач ПАТ "Страхова група "ТАС",

представник позивача Миц І.В., за довіреністю №ГО-22/100

від 30 грудня 2022 року,

відповідач ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвокат Курченко В.М., за ордером серія ВЕ №1103752 від 05 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ "Страхова група "ТАС" в особі представника Миц І.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(в порядку суброгації), в розмірі 44023,19 грн.. Позов обґрунтовано тим, що ПАТ "Страхова група "ТАС" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00549111, предметом страхування є страхування транспортного засобу "Kia Rio", державний номерний знак - НОМЕР_1 . 07 червня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Kia Rio", державний номерний знак - НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мопеду марки Хонда Діо, без реєстраційного номера, під керуванням ОСОБА_1 .. В результаті чого були пошкоджені транспортні засоби. Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Враховуючи наявність договору страхування, ОСОБА_3 , будучи довіреною особою ОСОБА_4 , звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі зібраних документів складено страховий акт на суму 44023,19 грн., які в подальшому були сплачені ОСОБА_3 .. З огляду на вищевикладене, посилаючись на те, що кошти в сумі 44023,19 грн. сплачені позивачем в якості страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.

В судове засідання представниця позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач, її представник в судовому засіданні просили у задоволені позову відмовити з підстав, вказаних у відзиві та в запереченні на відповідь на відзив.

Вислухавши відповідача, її представника, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 червня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Kia Rio", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мопеду марки Хонда Діо, без реєстраційного номера, під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого були пошкоджені транспортні засоби. Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП(а.с.24-25).

Транспортний засіб "Kia Rio", державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-00549111 від 21 жовтня 2019 року(Правильне КАСКО) на момент ДТП був застрахований в Приватному акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС"(а.с.26).

09 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ "Страхова група "ТАС" із заявою про виплату страхового відшкодування(а.с.12).

Згідно даних страхового акту №12383-19-920 від 10 червня 2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування, акту огляду транспортного засобі(дефектна відомість), розмір страхового відшкодування склав 44023,19 грн.(а.с.6-7,13-14).

На підтвердження сплати страхового відшкодування, позивачем надано платіжне доручення №104039 від 11 червня 2020 року, згідно якого страховиком було здійснено перерахування на ім`я ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 44023,19 грн.(а.с.18).

Судом встановлено, що транспортний засіб винуватця ДТП не був застрахованим полісом обов`язкового страхування.

Положеннями ст.14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно положень ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно положень ч.1 ст.988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Згідно положень ст.25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно положень ст.8 Закону України "Про страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно положень ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування", до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно положень ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно положень ст.993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Подібні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та у Постанові Верховного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 352/1384/18.

Суд зазначає, що визначальним у правовідносинах щодо відшкодування шкоди, окрім доведення вини завдавача шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку з пошкодженням майна, які в даному випадку встановлені рішенням суду, є саме дійсний обсяг завданих збитків, розмір яких входить до предмету доказування у справі на підставі зібраних доказів, які мають бути оцінені судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі Закон), проведення незалежної оцінки є обов`язковим у випадку завдання збитку, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів.

Згідно положень ст.3 Закону, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки мана, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ст. 9 Закону).

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №1074/8395 від 24 листопада 2003 року(далі Методика).

Згідно з п.8.1. Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовується витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до п.1.6. Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений.

Пунктом 3.10. Методики встановлено, що фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки.

За змістом п.8.5.3. Методики, рішення про заміну складових КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або у разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту).

Відповідно до п.4.3. Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

У випадку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, проведення незалежної оцінки є обов`язковим, при цьому вибір методу відновлювального ремонту: відновлення чи заміни складових частин, здійснює суб`єкт оціночної діяльності під час визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Наведені факти мають бути підтверджено звітом про оцінку КТЗ.

Проте, звіт про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля марки KiaRio, д.н.з. НОМЕР_1 , в матеріалах справи відсутній, жодного підтвердження факту неможливості відновлення відповідно до технічних вимог або економічної недоцільності відновлення (ремонту) правої задньої двері та ручки немає.

Крім того, згідно акту огляду вищевказаного автомобіля від 09 червня 2020 року, в графі "характер пошкоджень" зазначено лише пошкоджені деталі без додаткових характеристик. Відсутня також фотофіксація пошкоджень даних деталей та необхідність їх фарбування.

Позивачем не виконані умови договору добровільного страхування наземного транспорту від 21 жовтня 2019 року №FO-00549111 "Правильне каско", а саме: п. 12.5 відсутні документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту ЗТЗ при "Пошкодженні ЗТЗ" (рахунок-фактура на оплату відновлювального ремонту та ін.); п. 13.2.1. відсутність показника зносу деталей, які підлягають заміні при розрахунку вартості відновлювального ремонту, а ціни запасних частин вказані станом на 07 травня 2020 року (до настання страхового випадку), згідно ремонтної калькуляції №11604_19.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 затверджено Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" (далі - Національний стандарт № 1, Стандарт). Відповідно до пункту 1 Національний стандарт №1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Відповідно до пункту 11 Національного стандарту №1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Згідно з пунктами 35, 38 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: - витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); - дохідний; - порівняльний. Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки. Пункти 16, 47 даного Національного стандарту № 1 визначають, що визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

В статті 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести розмір заподіяної шкоди. Єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку є відповідний експертний висновок суб`єкта оціночної діяльності.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, за таких обставин, вимоги позивача є недоведеними, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2024 року.

Суддя :