БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/61/24
Справа № 356/952/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.24 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області (виконавчий комітет), про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

До Березанського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області (виконавчий комітет), про позбавлення батьківських прав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як встановлено статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

19.12.2023 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В. винесла ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст. 175 ЦПК України.

Суд надав позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

Позивач ОСОБА_1 23.12.2023 отримала копію ухвали про залишення позовної заяви без руху від 19.12.2023, що вбачається з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Заява на усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху) була подана позивачем 08.01.2024 до канцелярії суду.

У зв`язку з перебуванням судді Дудар Т.В. у додатковій оплачуваній відпустці вказана вище заява була передана їй у перший робочий день після виходу з відпустки, тобто 18.01.2024.

В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, серед іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Разом з тим, у позовній заяві було зазначено таке: «Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ».

Тобто, позивач не уточнила, чи є вказана вище адреса адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, чи адресою місця його перебування, чи останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування.

Так, з відповіді, наданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області на запит суду, зроблений в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України (зареєстровано канцелярією суду за вх. № 3889 від 15.12.2023) вбачається, що інформація щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних громадянина ОСОБА_2 відсутня.

Згідно з відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області (вх. № Еп-1364 від 14.12.2023) для надання довідки необхідно вказати повну дату народження або інші додаткові дані для ідентифікації особи.

Однак, у позовній заяві позивач не вказала дату народження відповідача або будь-які інші дані для ідентифікації особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (ч. 10 ст. 28 ЦПК України).

Реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 ч. 1 ст. 2 Закону України Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» терміни вживаються в такому значенні: місце перебування -житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Так, позивачу необхідно було усунути недоліки, які має позовна заява, а саме: в позовній заяві на виконання вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вказати адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому законом порядку, чи адресу місця його перебування, чи адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача; задля визначення підсудності справи надати докази того, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування в Україні відповідача ОСОБА_2 була територія, що належить до територіальної юрисдикції Березанського міського суду Київської області, чи докази того, що місцезнаходженням майна відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Березанського міського суду Київської області, або докази того, що місцем постійного заняття (роботи) відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Березанського міського суду Київської області; навести обґрунтування підсудності справи Березанському міському суду Київської області з урахуванням норм Закону України «Про міжнародне приватне право».

Як вбачається з копій свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько дітей: ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач додала до позовної заяви копію Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 29.12.2023 та копію Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 віл 29.12.2023 щодо актових записів про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до яких батьком дітей є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Росії, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Як передбачено ч. 1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Зокрема, Закон України «Про міжнародне приватне право» застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом як підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи -відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Вказана норма Закону України «Про міжнародне приватне право» не передбачає, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про позбавлення батьківських прав, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24) вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Долучений до позовної заяви акт обстеження житлово-побутових умов № 12 від 08.01.2024, який наданий позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, у якому вказано, що: «депутатом Березанської міської ради Сиваком О.В., у присутності гр. ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_1 , за даною адресою в цивільному шлюбі до 2015 року проживала її дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та спільними дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2015 року місце перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невідоме, він з дітьми не спілкується, участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає».

Так, вказаний вище акт не може бути належним доказом факту, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача була АДРЕСА_1 , з огляду на приписи Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Крім того, в ньому констатовано, що інформація наведена зі слів позивача.

З аналогічних підстав суд оцінює критично письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 07.01.2024 з приводу зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача ОСОБА_2 .

У позовній заяві (зміст якої викладений позивачем на виконання ухвали від 19.12.2023 про залишення позовної заяви без руху), ОСОБА_1 вказала дату народження відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реквізити його паспорта громадянина Російської Федерації, місце його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що позивач зазначила дату народження відповідача у позовній заяві, судом 18.01.2024 було зроблено запит в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України. Однак, з відповіді № 410930 від 18.01.2024 є Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не знайдено.

Проаналізувавши викладене вище, приходжу до висновку, що позивачем не надано належних доказів того, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування в Україні відповідача ОСОБА_2 була територія, що належить до територіальної юрисдикції Березанського міського суду Київської області, чи доказів того, що місцезнаходженням майна відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Березанського міського суду Київської області, або доказів того, що місцем постійного заняття (роботи) відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Березанського міського суду Київської області; не наведено обґрунтування підсудності справи Березанському міському суду Київської області з урахуванням норм Закону України «Про міжнародне приватне право».

Позивач ОСОБА_1 , скориставшись наданими їй процесуальними правами, виявлені судом недоліки позовної заяви усунула не в повному обсязі, тому наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В силу приписів ч. 5, 6, 7 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суд роз`яснює позивачу положення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», відповідної до якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 175-177, 185, 187, 258-259, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області (виконавчий комітет), про позбавлення батьківських прав, - визнати неподаною та повернути позивачу разом з доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Дудар