КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/3525/22 Головуючий у І інстанції - Зуєвич Л.Л.
апеляційне провадження №22-ц/824/5428/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

установив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_1 .

Зазначали, що ОСОБА_3 був солдатом у відставці, з 12 квітня 1985 року по 04 липня 1986 року виконував обов`язки військової служби, перебуваючи на території країни Афганістан, де велись бойові дії.

Під час проходження військової служби він отримав поранення: «Відсутність правої нижньої кінцівки на рівні третини гомілки після мінно-вибухового поранення».

У зв`язку з ускладненнями після отриманого поранення, ОСОБА_3 встановлено наступні діагнози: «Цукровий діабет II типу, важкої форми в стадії субкомпенсації. Діабетична нефропатія V ст., хронічна ниркова недостатність. Вторинна ниркова гіпертензія. Цироз печінки вірусного генезу.».

В 2016 році йому було встановлено II групу інвалідності безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік та син позивачів помер.

Вказують, що вони звертались із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яких просили вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та в умовах, визначених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) те спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Проте, 07 лютого 2020 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом №16 прийняла рішення про відмову у призначенні та виплаті їм одноразової грошової допомоги.

Зазначене змусило позивачів звертатись за захистом прав до суду.

Так, в позові зазначають, що у серпні 2020 рокувони подали позовну заяву до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги компенсаційних сум №16 від 07 лютого 2020 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 .

За наслідками судового розгляду, Окружний адміністративний суд міста Києва 24 травня 2021 року ухвалив рішення у справі №640/18123/20, яким позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, визнав протиправним та скасував рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №16 від 07 лютого 2020 року, та зобов`язав Міністерство оборони України призначити та виплатити, передбачену ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму доходів громадян, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у рівних частинах.

20 жовтня 2021 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою частково задовольнив апеляційну скаргу Міністерства оборони України, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції: зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити, передбачену ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть, в рівних частинах дружині - ОСОБА_1 та матері - ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у справі №640/18123/20 від 23 листопада 2021 року у відкритті касаційного провадження Міністерству оборони України відмовлено.

На думку позивачів, такі дії Міністерства оборони України призвели до затягування процесу відновлення їх порушеного права.

Вказують, що протягом майже двох років вони не могли добитися належної їм виплати.

Позивачі звертають увагу на те, що весь цей час вони потерпали від нестачі коштів, відчували постійний стрес та стурбованість за результати розгляду справи.

Наголошують, що байдужість до членів сім`ї колишнього військовослужбовця, а також порушення службовими особами Міністерства оборони України ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, спричинила позивачам сильні моральні страждання та зайві переживання.

В позові підсумовується, що внаслідок прийняття неправомірного рішення Міністерством оборони України, були порушені їх права, чим їм були заподіяні психологічні, моральні та душевні страждання, оскільки впродовж багатьох місяців вони чекали на рішення суду, відчували постійний стрес через невизначеність, як наслідок почались проблеми з серцем та постійними головними болями.

Просили суд, стягнути на їх користь з Міністерства оборони України моральну шкоду в розмірі по 250000 грн. (на кожного з позивачів).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року зазначену вище позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 25000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що судом першої інстанції невраховано того, щов матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Зазначає, що позивачі не вказують, з чого саме вони виходили, зазначаючи суму моральної шкоди у розмірі 500000 грн. на двох позивачів, жодних розрахунків заподіяної моральної шкоди позивачами не наведено, таким чином така сума моральної шкоди свідчить про безпідставність заявленої суми відшкодування моральної шкоди.

Просило суд, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму заявленої ними до стягнення моральної шкоди, адже матеріалами справи в їх сукупності підтверджують факт завдання відповідачем моральної шкоди саме у розмірі 500000 грн.

Вказують, що право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики ЄСПЛ повинно нести ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, а отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходи зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Просили суд, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким стягнути з Міністерства оборони України 250000 грн. на кожну із позивачів, в якості відшкодування моральної шкоди

Відзиви на апеляційні скарги у встановлений апеляційним судом строк не надходили.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2021 року у справі №640/18123/20 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 викладене у пункті 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07 лютого 2020 року №16.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому здійснюватиметься виплата, в рівних частинах дружині ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 .

За результатами апеляційного перегляду вказаного рішення постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №640/18123/20 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року змінено, та викладено абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть, в рівних частинах дружині ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою від 23 листопада 2021 року Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі №640/18123/20.

Звертаючись з позовом у даній справі позивачі вказують, що внаслідок прийняття неправомірного рішення Міністерством оборони України, були порушені їх права, відновлення яких відбувалось через суд, у зв`язку з чим протягом майже двох років позивачі не могли отримати належної їм виплати, відчували постійний стрес та стурбованість за результати розгляду справи, чим їм були заподіяні психологічні, моральні та душевні страждання, які вони оцінюють у розмірі по 250000 грн. (на кожного з позивачів).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовута стягуючи на користь позивачів на відшкодування моральної шкоди по 25000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, позивачі були вимушені вчиняти дії з метою відновлення свого порушеного права.

Суд першої інстанціїтакож врахував вимоги розумності та справедливості, суть та тривалість (близько 2-х років) порушення відповідачем прав позивачів, характер їх душевних страждань.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

У відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Разом з тим, за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено в п.п. 3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з методичними рекомендаціями «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13 травня 2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмірі може мати суто умовний вираз.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення законодавства а також те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від25 травня 2021 року,яке набрало законної сили,встановлено протиправність рішення комісії Міністерства оборони України щодо відмови позивачам у призначенні та виплаті одноразової допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди.

За вказаних обставин, посилання відповідача про недоведеність позивачами заявлених позовних вимог є помилковим, таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства України, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, враховуючи наявність порушеного права позивачів та встановлені обставини, щодо завдання позивачам моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неможливістю протягом тривалого строку отримати гарантовану державою виплату через смерть чоловіка та сина, що призвело до дворічного зволікання у виплаті передбаченої законом грошової допомоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування та стягнення з відповідача моральної шкоди на кожного з позивачів в розмірі 25000 грн. оскільки, з огляду на фактичні обставини справи, саме такий розмір відшкодування відповідатиме критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба