Провадження № 2/522/1417/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої - судді Косіциної В.В.,

розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, у якій позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 134 600,00 гривень, а також судові витрати.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено загальний порядок. Підготовче засідання призначено на 14 грудня 2023 року. Витребувано у ДПС України відомості про перетин ОСОБА_2 державного кордону України.

04 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, клопотання передано на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

12 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з ДПС України на виконання ухвали суду від 27.11.2023 року.

Підготовче засідання, призначене на 14 грудня 2023 року було відкладено на 01 лютого 2024 року.

24 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, клопотання передано на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

У підготовче засідання, призначене на 01 лютого 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року явку позивача у наступне підготовче засідання визнано обов`язковою. Також, ухвалою суду від 01 лютого 2024 року витребувано у ДМС України відомості про отримання ОСОБА_2 посвідки на постійне або тимчасове проживання, відомості про отримання ним громадянства.

Підготовче засідання відкладено на 12 березня 2024 року.

20 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з ДМС України на виконання ухвали суду від 01.02.2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 12 березня 2024 року з`явилася позивачка та її представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Підготовче засідання відкладено на 21 березня 2024 року.

19 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 , у якій заявник вказав, що позовні вимоги визнає, просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

У підготовче засідання, призначене на 21 березня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час там місце судового розгляду. У підготовчому засіданні представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду що занесена до протоколу судового засідання, клопотання про долучення доказів задоволено.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року визнано явку відповідача у наступне підготовче засідання обов`язковою. Підготовче засідання відкладено на 27.03.2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 27 березня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час там місце судового розгляду.

Судом поставлено питання про закриття підготовчого провадження. Представник позивача проти закриття підготовчого провадження не заперечував.

Ухвалою суду від 27 березня 2024 року підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду на 23 квітня 2024 року. Явку відповідача у наступне судове засідання визнано обов`язковою.

23 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача, у якому він просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

03 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, засвідчений розписною, та відповідно до якої ОСОБА_2 отримав в борг грошову суму у розмірі 31 000,00 Доларів США. У розписці вказано, що грошову суму ОСОБА_2 отримав у повному обсязі. Грошова сума була передана ОСОБА_2 в борг на строк до 03.04.2022 року (а.с.9).

20 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із вимогою про повернення грошових коштів, у якій просила повернути їй грошові кошти до 21.09.2023 року, що були отримані в борг відповідно до розписки від 03.04.2018 року. Факт отримання зазначеної вимоги підтверджується підписом ОСОБА_2 (а.с.12).

На підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно знайома з ОСОБА_2 було надано фотографії, на яких, зокрема, присутні: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У судовому засіданні, призначеному на 12 березня 2024 року ОСОБА_1 надала для оригінал розписки та пояснила, що її чоловік був підприємцем та непогано заробляв. А отже вони мали заощадження, які й позичили. Також, позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.03.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 був засновником Підприємства об`єднання громадян «Локо Плюс» громадської організації «Товариство ветеранів-інвалідів військ зв`язку «АСТОР».

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була зареєстрована як ФОП 18.09.2000 року.

Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 30.06.2015 року, ОСОБА_1 припинила свою діяльність як ФОП, про що 30.06.2015 року внесено відповідний засіб.

Тобто, ОСОБА_1 в період з 18.09.2000 року по 30.06.2015 року була фізичною особою підприємцем.

Зазначене дає підстави суду вважати, що ОСОБА_1 могла мати грошову суму у розмірі 31 000,00 Доларів США для передання її відповідачу під розписку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зі змісту ч.2 ст.1047 ЦК України випливає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 483/1220/21 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Оскільки, будь-яких доказів того, що відповідач здійснював погашення заборгованості за договором позики, підтвердженої розпискою суду надано не було, суд доходить до висновку про те, що відповідач істотно порушив норми чинного законодавства та умови розписки від 03.04.2018 року не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу, внаслідок чого, у останнього виникла заборгованість.

У ч.ч.1-2 ст.533 ЦК України зазначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно статті 36 закону України «Про Національний банк України», Національний банк розраховує та оприлюднює офіційний курс гривні до іноземних валют, облікову ціну банківських металів.

Так, станом на момент прийняття рішення, тобто, на 23.04.2024 року, офіційний курс долара США по відношенню до гривні становив 39,7836за один долар США, а загальна сума заборгованості за договором позики, підтвердженим розпискою складає 1 193 508,00 гривень.

Проте, у позовній заяві позивач просить стягнути грошову суму у розмірі 1 134 600,00 гривень.

У ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно Постанови ВС від 20.04.2023 у справі № 640/1133/20, вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Враховуючи те, що 1 134 600,00 гривень є тією сумою, яку просить стягнути відповідач в якості заборгованості за договором позики, підтвердженої розписною, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви у повному обсязі.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат.

Згідно квитанції до платіжної інструкції №7 від 30.10.2023 року, ОСОБА_1 сплатила в якості судового збору грошову суму у розмірі 11 346,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивача- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму боргу у розмірі 1 134 600 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі шістсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму сплаченого судового збору у розмірі 11 346 (одинадцять тисяч триста сорок шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 23 квітня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

23.04.2024