ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Суми

Справа №577/3754/23

Номер провадження 22-ц/816/414/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року у складі судді Галяна С.В., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ТОВ «ФК Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4693497 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав в кредит в розмірі 20000 грн на строк 30 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 1,90 %. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав. На підставі п. 4.3 кредитного договору, кредитний договір було авто-пролонговано на 90 днів, надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 25 травня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу №25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, про що повідомив відповідача електронним повідомленням. Станом на 18 липня 2023 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 20000 грн - тіло кредиту та 45600 грн - нараховані проценти, а всього 65600 грн., які позивач просив стягнути з відповідача. Також, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по лютий 2023 року в розмірі 1753 грн 06 коп., а також 3 % річних за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року 307 грн 33 коп.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року позовні вимоги товариства з обмеженою ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 20000 грн заборгованості за тілом кредиту, 45600 грн нарахованих процентів, 1753 грн 06 коп. інфляційних втрат, 307 грн 33 коп. 3 % річних, а всього на загальну суму 67660 грн 39 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати за сплату судового збору у розмірі 2147 грн 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не досліджував чи містить позовна заява з додатками докази, що електронний підпис, який здійснено 29 серпня 2021 року при підписанні договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, належить саме відповідачу. Наголошує на тому, що позивачем не було долучено до матеріалів справи докази того, що електронний підпис поставив на договорі саме відповідач, а також оригіналу договору в електронному вигляді.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що доказ, на який посилається позивач як на підставу повернення коштів на рахунок відповідача, виданий ТОВ «ФК «Контрактовий дім», не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу кредитної карти, а також на підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 20000 грн від ТОВ «ФК «Контрактовий дім».

Заявник апеляційної скарги не погоджується також і з висновками суду першої інстанції, що мало місце пролонгація строку дії договору. Вважає несправедливими, зокрема, умови договору, яким установлено невиправно короткий строк для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловив відповідного наміру. Доказів того факту, що кредитний договір автоматично пролонгований, а строк користування кредитом збільшено, матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних коштів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін.

Позивачем в установлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4693497 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі заявки позичальника для отримання кредиту на відповідному Інтернет - ресурсі https://creditplus.ua/ru/documehts. Відповідачем ОСОБА_1 договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А4993984 від 29 серпня 2021 року о 12:30:58. (а.с. 69-68).

Відповідно до п. 1.1 договору №4693497 про надання споживчого кредиту його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3. договору. Згідно п.1.4 строк кредитування 30 днів. Порядок автопролонгації договору визначено п.4.3. (а.с. 69-71).

Через ТОВ ФК «Контрактовий Дім», з яким кредитодавцем укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 087/20 П від 08 липня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» здійснив переказ грошових коштів в сумі 20000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.102-103).

25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 4693497 про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2021 року (а.с.22-30, 68).

Згідно реєстру боржників від 25 травня 2022 року боржнику ОСОБА_1 нарахована заборгованість в розмірі 65600 грн, із яких 20000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 45600 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 68).

25 травня 2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надіслало ОСОБА_1 електронне повідомлення про відступлення права грошової вимоги, з пропозицією сплати заборгованість за договором на рахунок нового кредитора (а.с. 95).

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку інфляційних витрат, розрахунок здійснюється за наступною формулою: І = ((зі * з): 100) - з, де І - сума інфляційних втрат; sі - індекс інфляції за певний період; з - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків: за грудень 2021 року = ((100,7 *65 600):100) - 65600 = 38 грн 09 коп.; за січень 2022 р. = ((101,3 *65 600):100) - 65600 = 852 грн 80 коп. за лютий 2022 року (до 23.02.2022) = ((101,6 *65 600):100) - 65 600 = 862 грн 17 коп. Загалом інфляційні втрати становлять 1753 грн 06 коп. (а.с. 5).

Розрахунок 3% річних позивачем здійснено за наступною формулою: С* 3:100 :365 * Дн., де С - сума основного боргу; З - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення (з 28.12.2022 по 23.02.2023 = 57 календарних дні): (65 600 грн. *3): 100 : 365 * 57 = 307 грн 33 коп. (а.с. 5)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем набуто право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , зобов`язання щодо повернення кредитної заборгованості відповідачем за цим договором не були виконані, а тому права позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

За змістом ст.ст. 2, 12, 13, 81 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін та диспозитивність.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, у якому сторони погодили всі істотні умови договору.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про не надання позивачем доказів на підтвердження того, що електронний цифровий підпис виконаний саме відповідачем та на підтвердження перерахування коштів, колегія суддів звертає увагу на те що відповідач, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не заперечував факт укладення між ним ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договору про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2021 року №4693497, а також отримання від кредитодавця коштів на виконання цього договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані поза межами строків кредитування.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, що передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.4.3.1 договору про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2021 року у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредитування продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто в даному випадку кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідно до п.4.3.2 укладеного договору споживач надає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом і не відбулося продовження кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору. Згідно п.4.4 договору порядок продовження строку дії договору, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п.4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 договору письмово, що відповідає ст. 207 ЦК України (а.с. 71).

Тобто, підписуючи договір про надання споживчого кредиту, відповідач погодився із його умовами, зокрема і щодо автоматичного продовження строку кредиту на строк до 90 днів, в випадку невиконання ним свого зобов`язання, в частині повернення кредитних коштів протягом 30 днів з моменту їх отримання.

Умови укладеного договору про надання споживчого кредиту від 29 серпня 2021 року, в частині автоматичної пролонгації строку його дії, недійсним не визнавалися, а тому в силу ст. 204 ЦК України є правомірними.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов