Провадження № 2-о/947/288/24
УХВАЛА

29.04.2024 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Луняченка В.О. ,

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту що має юридичне значення факту початку проходження військової служби,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 26.04.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересованою особою у заяві зазначено Київський військовий ліцей імені Івана Богуна.

За змістом заяви ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділу організації повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( військова частина НОМЕР_2 ).

Під час оформлення кадровим органом було зроблено запис до послужного списку стосовно початку військової служби та зараховано вислуги років на військової службі з 04.08.2012 року.

Водночас, за думкою заявника, початком проходження військової служби має бути визначено 25.11.2010 року , коли відповідно до наказу начальника Київського військового ліцею імені Івана Богуна за №231, його було зараховано на навчання до вказаного закладу.

Враховуючи що від даного факту встановлення початкової дати проходження військової служби, залежить право заявника на перерахунок вислуги років та здійснення виплати різниці грошового забезпечення в результаті такого перерахунку , а також право на пенсійне забезпечення, тобто виникнення і зміна особистих та майнових прав фізичної особи, а іншого порядку встановлення такого факту діюче законодавство не визначає, заявник просить суд у порядку окремого провадження встановити вказаний факт.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку.

Перелік юридичних фактів, визначений частиною першою статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.

Верховний Суд , при розгляді підсудності заяв про встановлення юридичного факту початку проходження військової служби у Збройних силах України , у постанові від 26.05.2021 року винесеної у справі №462/7558/18, визначив наступне:

« заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проходження військової служби у певний період навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, при цьому зазначивши, що встановлення цього факту йому необхідно для перерахунку надбавки за вислугу років та у подальшому призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Згідно з частинами першою-третьою статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частини перша, третя статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 Розділу І Інструкції.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Розділу ІІІ Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за наявності вислуги років на військовій службі виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 1 до 5 років - 25%; від 5 до 10 років - 30%; від 10 до 15 років - 35%; від 15 до 20 років - 40%; від 20 до 25 років - 45%; 25 і більше років - 50%.

Підпунктом 2 пункту 1 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що до вислуги років військовослужбовців для виплати їм надбавки за вислугу років зараховуються в календарному обчисленні певні періоди, в тому числі і військової служби (навчання) курсантів (слухачів) у військових навчальних закладах.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Отже, грошове забезпечення, яке складається в тому числі і з надбавки за вислугу років, призначається і виплачується відповідними органами.

Таким чином встановлення факту проходження військової служби з метою отримання надбавки за вислугу років не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватися у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відтак такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки визначено інший порядок встановлення зазначеного факту. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом (стаття 17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Порядок призначення пенсій військовослужбовцям визначений у Розділі VI Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 48 зазначеного Закону передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково.

Тобто встановлення факту наявності вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцю здійснюється органами Пенсійного фонду України за послужним списком його особової справи.

Установлений вищезазначеними нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії військовослужбовцям передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення пенсії підлягає оскарженню у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Якщо вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами частини першої статті 377, частини першої статті 414, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у цивільній справі не підлягає відкриттю а у випадку його відкриття підлягає закриттю.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19)».

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту початку проходження військової служби у Збройних Силах України з моменту зарахування до навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, із зазначенням того , що встановлення цього факту йому необхідно для перерахунку надбавки за вислугу років, здійснення перерахунку та у подальшому призначення пенсії за вислугу років не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватися в позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а заявник, у разі відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати проходження військової служби у період його навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до вислуги років, та здійснити виплату різниці грошового забезпечення а також призначити йому пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», має право оскаржити відповідну відмову в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.2-5 ст. 186 ЦПК України визначено:

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються надані до суду водночас із заявою матеріали. Копія заяви залишається в суді.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.186,293,294,315,353,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, про встановлення факту що має юридичне значення факту початку проходження військової служби з моменту зарахування до навчання.

Повернути заяву із додатками заявнику , залишивши у суді копію заяви.

Роз`яснити заявнику, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, питання зарахування строку проходження служби повинне вирішуватися в позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, а заявник, у разі відмови суб`єкта владних повноважень зарахувати проходження військової служби у період його навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до вислуги років, та здійснити виплату різниці грошового забезпечення а також призначити йому пенсію за вислугу років має право оскаржити відповідну відмову в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Луняченко В. О.