Справа № 671/289/24
Провадження № 2/671/236/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2024 р. м. Волочиськ
Волочиський районний суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Никифорова Є. О.,
секретар судового засідання Козак Г. А.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 01 жовтня 2011 року. Спільне життя з позивача з відповідачем не склалося, рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року вказаний шлюб розірвано.
Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області зроблено відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21 січня 2016 року та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області зроблено відповідний актовий запис № 3 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06 квітня 2015 року.
На даний час позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_6 , який зареєстровано від 07 серпня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Прізвище на « ОСОБА_7 » змінено після реєстрації вказаного шлюбу.
Відповідач протягом тривалого часу ніяким чином не піклується про спільних позивачем дітей, не проявляв та наразі не проявляє зацікавленості в подальшій долі доньки та сина, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, про їхнє навчання та всебічний, повноцінний ріст як особистості. Відповідач не здійснює жодних дій задля забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання. Будь-яке спілкування відповідача з донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_9 відсутнє. Відповідач не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього стану дітей; не створює умов для отримання ними освіти. З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що створились умови, які шкодять інтересам дітей.
Відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків батьків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина та доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються мною самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 жодного разу не відвідував лікаря та не цікавився здоров`ям дітей, матеріально та психологічно не бере участі у їхньому вихованні.
Під час, умовно, спільного проживання з Відповідачем, ще до розлучення, він майже постійно був відсутній вдома, не проводив часу з дітьми, натомість, проводив його зі своїми друзями, з якими вони спільно вживали алкогольні напої у великій кількості. Від народження наших дітей він не бере участі у їхньому вихованні. Навіть перебуваючи у шлюбі з відповідачем позивач завжди самостійно займалася вихованням сина та доньки, їхній батько свого внеску у виховання та розвиток наших дітей не робив. Абсолютна байдужість до власної сім`ї була однією з причин розлучення.
Станом на зараз залученість батька у вихованні та житті дітей повністю відсутня. Протягом восьми років, з моменту розлучення з відповідачем, маючи реальну можливість змінити свою поведінку та виконувати обов`язки щодо виховання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 , відповідач повністю зник з їхнього життя. Протягом восьми років з його сторони не було жодної спроби зв`язатися з дітьми, весь цей час він жодного разу не бачився з ними та не розмовляв.
У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почали байдуже ставитися до того, що у них є рідний батько, адже протягом значної частини їхнього життя вони його не бачили, не розмовляли з ним, між ними повністю відсутній взаємозв`язок, який повинен бути між батьком та дітьми задля забезпечення їхнього гармонійного розвитку як особистостей (через байдужість і відсутність у їхньому житті рідного батька у них навіть не було можливості будь-яким чином взаємодіяти з ним).
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у шостому класі Маначинського ліцею, син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є учнем третього класу Маначинського ліцею.
Згідно характеристик ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що видані Маначинським ліцеєм, діти за час навчання в закладі (весь цей час батько з ними не проживав) зарекомендували себе як здібні, розумні учні, які мають достатні досягнення в навчанні, беруть активну участь у позаурочному житті класу, товариські до усіх дітей, завжди охайні і доглянуті, регулярно відвідують заняття. Мати дітей, ОСОБА_1 , цікавиться навчанням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дітей, організовує правильне проведення їхнього вільного часу, підтримує контакт з педагогами і забезпечує достатній рівень навчання дітей. Щодо батька, то у характеристиках зазначено, що він не проживає з сім`єю, не бере участі у вихованні дітей, з класним керівником сина і доньки на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.
Позивач вказує, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків та просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що його відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив не подано.
За таких обставин розгляд справи проведено за відсутності відповідача в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 01 жовтня 2011 року. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2016 року вказаний шлюб розірвано.
Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області зроблено відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21 січня 2016 року та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області зроблено відповідний актовий запис № 3 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 06 квітня 2015 року.
На даний час позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_6 , який зареєстровано від 07 серпня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Прізвище на « ОСОБА_7 » змінено після реєстрації вказаного шлюбу.
Відповідач під час перебування у шлюбі з позивачем та після його розірвання ніяким чином не піклується про спільних позивачем дітей, не проявляв та наразі не проявляє зацікавленості в подальшій долі доньки та сина, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, про їхнє навчання та всебічний, повноцінний ріст як особистості.
Неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у шостому класі Маначинського ліцею, неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учнем третього класу Маначинського ліцею.
Згідно характеристик ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що видані Маначинським ліцеєм, діти за час навчання в закладі (весь цей час батько з ними не проживав) зарекомендували себе як здібні, розумні учні, які мають достатні досягнення в навчанні, беруть активну участь у позаурочному житті класу, товариські до усіх дітей, завжди охайні і доглянуті, регулярно відвідують заняття. Мати дітей, ОСОБА_1 , цікавиться навчанням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дітей, організовує правильне проведення їхнього вільного часу, підтримує контакт з педагогами і забезпечує достатній рівень навчання дітей. Батько дітей не проживає з сім`єю, не бере участі у вихованні дітей, з класним керівником сина і доньки на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради № 165 від 07.03.2024, орган опіки та піклування вважає за можливе та доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , через невиконання ним своїх батьківських обов`язків.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили, що відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання своїх дітей. Під час перебування у шлюбі з позивачем та після його розірвання байдуже ставився до виховання дітей, не приділяв їм належної уваги, не відвідує їх.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, отже, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Суд враховує, що в матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх дітей, не приймає участі у їх вихованні, навчанні та утриманні, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться ними та фінансово не підтримує, що свідчить про його повну байдужість до подальшого життя дітей. Вказане дає підстави для висновку про небажання батька зберегти зв`язок зі своїми дітьми.
З огляду на викладене, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.
Питання про судові витрати по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та покладає їх на відповідача, оскільки позов задоволено в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись 3, 9, 18, 19, 27 Конвенції про права дитини, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» , статтею 51 Конституції України, статтями 7, 150, 155, 164, 165, 166 СК України, статтями 12, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту .
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Є. О. Никифоров
Повне рішення виготовлено 29.04.2024 р.