Справа № 369/7395/23
Провадження № 2/369/1229/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/7395/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» про визнання трудових відносин припиненими,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Нова Лінія 1» про визнання трудових відносин припиненими.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 10 липня 2018 року був прийнятий на посаду механіка до ТОВ «Нова Лінія 1». 31 травня 2022 року надав відповідачу заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з неможливістю виконувати посадові обов`язки під час воєнного стану. На час подання заяви позивач перебував у Вінницькій області як внутрішньо переміщена особа. Позивач зауважує, що відповідач не звільнив його, а в жовтні 2022 року виплатив заробітну плату.

Для захисту свого права на звільнення позивач звертався до Центрального міжрегіонального управління державної служби з охорони праці з заявою щодо неможливості звільнитися з роботи, натомість отримав відмову, оскільки у період воєнного стану на території України у органів Держпраці відсутні повноваження на здійснення заходів державного контролю за дотриманням законодавства про працю. Враховуючи вищенаведене, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права на звільнення.

Позивач переконаний, що станом на час звернення до суду він все ще є працівником ТОВ «Нова Лінія 1», в зв`язку з чим позбавлений можливості працевлаштуватися. Крім того, у відповідача знаходиться трудова книжка позивача, без якої неможливо працевлаштуватися.

Позивач наголошує на тому, що дотримався встановленого законом порядку для подання заяви про звільнення, проте після спливу встановленого законом терміну у два тижні відповіді від роботодавця не отримав. Відповідач жодних дій не вчинив, чим продовжує порушувати права позивача. Такі дії відповідача на думку позивача завдали йому моральної шкоди, яку останній оцінює у 200 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд:

1.визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Нова Лінія 1» та ОСОБА_1 на підставу пункту 4 частини першої статті внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника з 01 червня 2022 року;

2.стягнути з ТОВ «Нова Лінія 1» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн;

3.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 03 лютого 2023 року відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.

У серпні 2023 року судом отримано відзив ТОВ «Нова Лінія 1» на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач посилається на те, що від позивача безпосередньо відповідачу не надходила 31 травня 2022 року заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з неможливістю виконувати посадові обов`язки. Ця заява була подана через Барську районну філію Вінницького обласного центру зайнятості. Вказаний лист Товариство отримало 06 жовтня 2022 року засобами електронного поштового зв`язку, а саме вказаний лист надійшов на електронну поштову адресу співробітника Товариства, відповідального за роботу з персоналом та поштовим зв`язком. На підставі отриманого листа відповідно до наказу ТОВ «Нова Лінія 1» від 07 жовтня 2022 року № НЛ-16/189-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 01 червня 2022 року за власним бажанням. Також в наказі вказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 34 календарні дні основної відпустки. Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 за серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року всі належні платежі були сплачені ТОВ «Нова Лінія 1». Крім того, не будучи повідомленим про звільнення ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року ТОВ «Нова Лінія 1» у серпні 2008 року оплатила 4 дні перебування на лікарняному, оскільки такі дані надходять до товариства з Електронного реєстру лікарняних. Відповідач також наголошує на тому, що позивач особисто не звертався до товариства для отримання наказу про звільнення. Також відповідач вважає необґрунтованою позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з огляду на недоведеність порушення прав позивача. Крім того, відповідач зауважує, що ОСОБА_1 звернувся з тією ж вимогою, яка є предметом спірних правовідносин, до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, про що свідчить отриманий товариством запит від 24 серпня 2023 року про проведення позапланового заходу державного нагляду. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 04 жовтня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у позові.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що ОСОБА_1 10 липня 2018 року прийнятий на посаду механіка в ТОВ «Нова Лінія» на підставі наказу від 09 липня 2018 року № 103-к, що підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Управління соціальної політики та охорони здоров`я Барської міської ради Вінницької області від 05 квітня 2022 року № 513- «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

31 травня 2022 року ОСОБА_1 через Барську районну філію Вінницького обласного центру зайнятості направив до ТОВ «Нова Лінія» за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Чабани, вул. Одеське шосе, 8, заяву про звільнення з 01 червня 2022 року в зв`язку з неможливістю виконувати посадові обов`язки під час воєнного стану. Згідно відмітки працівника поштового зв`язку на копії конверту, вказаний лист було отримано ТОВ «Нова Лінія» у жовтні 2022 року.

За серпень 2022 року ТОВ «Нова Лінія 1» нарахувало ОСОБА_1 компенсацію за час тимчасової непрацездатності за рахунок організації у розмірі 505,68 грн, з яких утримано податок на доходи фізичних осіб та воєнний податок на загальну суму 98,02 грн. 13 вересня 2022 року вказані кошти були виплачені ОСОБА_1

07 жовтня 2022 року на підставі наказу ТОВ «Нова лінія 1» № НЛ-16/189-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням з 01 червня 2022 року та наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 34 календарних дні основної відпустки, невикористаної ним. Підставою видачі наказу став супровідний лист Вінницького обласного центру зайнятості, отриманий відповідачем на електронну адресу 06 жовтня 2022 року та заява ОСОБА_1 . Наказ не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з його змістом та про отримання його копії.

У жовтні 2022 року ТОВ «Нова Лінія 1» нарахувало ОСОБА_1 компенсацію відпустки тривалістю 34 дні на суму 5 778,30 грн, з яких утримані податок на доходи фізичних осіб та воєнний податок на загальну суму 1 126,76 грн. Вказані кошти виплачені ОСОБА_1 10 жовтня 2022 року, що підтверджується копією розрахункового листа ТОВ «Нова Лінія 1».

13 березня 2023 року Центральне міжрегіональне управління державної служби з питань праці звернулося до ТОВ «Нова Лінія 1» з повідомленням щодо звернення ОСОБА_1 про можливе порушення законодавства про працю, оскільки останньому після звільнення не були виплачені передбачені законом обов`язкові платежі.

17 березня 2023 року ТОВ «Нова Лінія» направило до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з охорони праці лист у відповідь на запит № Ц/2/792-3В-23 від 13 березня 2023 року, за змістом якого пояснило, що торговий центр ТОВ «Нова Лінія 1», який знаходився за адресою: Київська обл., м. Буча, Нове шосе, 48, в якому працював ОСОБА_1 , повністю знищений. 06 жовтня 2022 року на електронну адресу співробітника ТОВ «Нова Лінія 1» надійшов електронний лист від Барської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 31 травня 2022 року № 01.01-22/165-22, де було зазначено: «Відповідно до п. 52 розділу ХІ Закону України «Про зайнятість населення» надаємо заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про припинення трудових відносин з 01 червня 2022 року з ТОВ «Нова Лінія 1», ЄРДПОУ 30778887. Наказом від 07 жовтня 2022 року № НЛ-16/189-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням з 01 червня 2022 року та наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 34 календарних дні основної відпустки. ТОВ «Нова Лінія» зауважує, що не знало про заяву ОСОБА_1 про звільнення з 01 червня 2022 року, оскільки у серпні 2022 року сплатило йому компенсацію за 4 дні тимчасової втрати працездатності, оскільки такі дані автоматично надходять роботодавцю з Електронного реєстру декларацій. Копію наказу про звільнення ТОВ «Нова Лінія 1» не надала в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 за отриманням копії цього документа офіційно не звертався до роботодавця.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважає, що його право порушене відповідачем внаслідок неприйняття наказу про звільнення за власним бажанням з 01 червня 2022 року.

Отже, суду слід перевірити спірні правовідносини на предмет дотримання відповідачем вимог трудового законодавства щодо видання наказу про звільнення позивача з займаної посади.

Під час ухвалення рішення на суд покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Також трудове законодавство передбачає право на розірвання трудового договору, зокрема, з ініціативи працівника (пункт 4 частини першої статті 36, статті 38 КЗпП України). Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Так ОСОБА_1 , скориставшись передбаченим законом правом в зв`язку з обставинами непереборної сили, а саме з відсутністю можливості здійснювати покладені на нього посадові обов`язки просив роботодавця розірвати трудовий договір з його ініціативи та звільнити його 01 червня 2022 року.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач направляв засобами поштового зв`язку відповідачу заяву про звільнення. Суд надав оцінку наявній у матеріалах справи заяві від 31 травня 2022 року, проте такий доказ в розумінні статті 80 ЦПК України не є достатнім, оскільки не містить вичерпної інформації про обставини, на підтвердження яких надається позивачем, а саме на несвоєчасність вжиття колишнім роботодавцем заходів з видачі наказу про звільнення.

Водночас, згідно з копією довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7 ОСОБА_1 отримав дохід у червні 2022 року у розмірі 5 778,30 грн та у серпні 2022 року 502,68 грн.

Зі змісту копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела виплачених доходів та утриманих податків станом на 01 травня 2023 року суд встановив ТОВ «Нова Лінія 1» виплачувало ОСОБА_1 заробітну плату до січня 2021 року включно. Натомість після початку збройної агресії російської федерації проти України після лютого 2022 року доходи ОСОБА_1 відновилися з квітня-травня 2022 року за рахунок виплат Києво-Святошинським відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області. З червня 2022 року виплати також здійснював Вінницький обласний центр зайнятості. Реєстр також містить відомості про виплату заробітної плати ТОВ «Нова Лінія 1» ОСОБА_1 у розмірі 502,65 грн у серпні 2022 року, а у жовтні 2022 року заробітної плати у розмірі 5 778,30 грн.

Позивач не вказує, який тип виплат та на якій підставі отримав від ТОВ «Нова Лінія 1» у серпні 2022 року, а факт неотримання такої виплати у передбачений законом спосіб не спростовує. За таких обставин суд дійшов висновку про необізнаність роботодавця про існування заяви про звільнення з 01 червня 2022 року, оскільки ТОВ «Нова Лінія 1» продовжувало виплачувати працівнику передбачені законом кошти та сплачувати з них податки.

Натомість після отримання від Барської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості засобами електронного поштового зв`язку копії заяви ОСОБА_1 про звільнення, ТОВ «Нова Лінія 1» вжило всіх можливих дій для розірвання трудового договору з ініціативи працівника за його власним бажанням у строк, встановлений працівником та провів усі необхідні розрахунки.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність порушення права позивача на звільнення, оскільки останній не довів у передбачений законом спосіб того, що трудовий договір, укладений між ним та ТОВ «Нова Лінія 1» не розірваний у передбаченому законом порядку, оскільки такий факт спростовується матеріалами справи.

На переконання суду не заслуговує на увагу порушення права позивача на отримання наказу про звільнення та ознайомлення з його змістом, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 41 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною третьою статті 29 КЗпП України передбачено, що ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронного зв`язку. У такому разі підтвердженням ознайомлення вважається факт обміну відповідними електронними документами між роботодавцем та працівником.

Суд враховує особливості виникнення спірних правовідносин, а саме вимушене переселення позивача з Київської області у Вінницьку область, натомість місцезнаходження роботодавця залишилося за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином, значна відстань між місцем проживання позивача та місцезнаходженням відповідача утруднювала проведення процедури звільнення працівника за умови фізичної присутності останнього. Натомість ОСОБА_1 , як слідує зі змісту заяви про звільнення, адресував заяву ТОВ «Нова Лінія 1» за адресою вищевказаного місцезнаходження юридичної особи, водночас не зазначивши засобів для зворотного зв`язку (поштової адреси, адреси електронної поштової скриньки тощо), за допомогою яких ТОВ «Нова Лінія 1» могло б комунікувати з ним. Доказів того, що позивач особисто звертався до роботодавця з вимогою про видачу наказу про звільнення та внесення запису в трудову книжку, яка зберігається у працівника, матеріали справи не містять.

За таких обставин роботодавець внаслідок обставин, які не залежали від його поведінки, був позбавлений можливості сповна виконати покладені на нього трудовим законодавством обов`язки, оскільки не володів інформацією про адресу, за якою позивач може отримати необхідні документи.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1.у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2.у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3.у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4.у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов:

?наявність моральної шкоди;

?протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди;

?наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою;

?вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Аналогічний підхід до визначення моральної шкоди застосовувався Верховним Судом у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Оскільки в ході судового розгляду не була установлена протиправна поведінка відповідача, більш того не було встановлено порушення права позивача на звільнення з посади та отримання всіх необхідних виплат, то позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач не довів факт порушення його права на звільнення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» про визнання трудових відносин припиненими - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 30 січня 2024 року.

Суддя: І. О. Фінагеєва