УХВАЛА

18 січня 2024року

м. Київ

справа № 462/84/23

провадження № 61-17576ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , Друга Львівська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) - про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 223168 від 09 липня 2009 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :03:001:0094, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га., цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 30 червня 2023 року узадоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року апеляційну скаргу задоволено.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, яка належала останньому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 223168 від 09 липня 2009 року на праві спільної сумісної власності, з кадастровим номером :03:001:0094, загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Смолина Я. В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 4 000,00 грн з кожного судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

08 грудня 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язкузвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, повний текст якої складено 09 листопада 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

09 січня 2024 року заявник подав клопотання про усунення недоліків касаційної скарги.

Крім того 09 січня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язкузвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 684, 00 грн.

На усунення недоліків касаційної скарги надано копію витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 22795 від 02 листопада 2022 року, згідно якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0094 становить 567 125,76 грн. Крім того надано копію позовної заяви ОСОБА_2 із визначеною ціною позову - 189 041,92 грн.

Отже, ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

З цього вбачається, що касаційний перегляд судових рішень є екстраординарним, тобто таким, що не відбувається у кожній справі.

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № Я (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), §37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03, «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) §29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справах «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; «Козліца проти Хорватії», § 33; «Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №2611/07 та §54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), §48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та додатковій постанові Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року про можливість оскарження цих постанов в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , Друга Львівська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) - про визнання права власності у порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов