Справа № 148/76/23
Провадження №2/148/28/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Гуравською Валентиною Юріївною, до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

встановив:

Адвокат Гуравська В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 в січні 2023 року звернулася в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має вищу освіту. Протягом тривалого часу він був керівником ПСП «Зоря», що функціонує в с. Дранка, входить до складу його учасників. Неодноразово обирався депутатом Тульчинської районної ради Вінницької області (3 скликання, 4 скликання, 5 скликання, 6 скликання) та Вінницької обласної ради (7 скликання). Відповідно до Указу Президента України від 25.03.2004 № 365 йому присвоєно почесне звання «Заслужений працівник сільського господарства України». Також він має інші почесні нагороди та відзнаки. Позивач є депутатом Тульчинської міської ради 8 скликання. Також депутатом Тульчинської міської ради 8 скликання є відповідач ОСОБА_2 . Останній 08.11.2022 на засіданні постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю (далі - Комісія), яке проходило безпосередньо в приміщенні Тульчинської міської ради, та до участі у якому були запрошені керівники навчальних закладів Тульчинської територіальної громади, керівники відділів та управлінь Тульчинської міської ради, представники підприємств, організацій міста, всього понад 20 чоловік, публічно звинуватив позивача в тому, що землю, яку використовує ПСП «Зоря», керівником якої він був протягом тривалого часу, «він вкрав». Слова відповідача «ти єйо (землю) украл», на переконання представника позивача, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, ці слова є негативними та недостовірними. Також відповідачем на цьому ж засіданні Комісії було публічно поширено в образливій, зневажливій та такій, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, формі наступну інформацію: «Шо ти такой ссиклівий?... Людина не понімаєт мозгами. Прівик с землі хапать. Он хозяін. А откуда «Зоря» появилась? Ти лучше скажи мнє откуда взялась «Зоря»? Ти шо землю купіл? Ти єйо взял, украл, а теперь ти ешчо расказиваешь какой ти господар сраний». Ці слова відповідача супроводжувалися зневажливою інтонацією та невербальними жестами (прикладанням пальців лівої руки до скроні під час промовляння слів «людина нє понімаєт мозгамі»), насмішливими рекомендаціями «звоні на сто два». Крім зазначеного, відповідачем було публічно вжито щодо позивача цілий ряд інших висловлювань, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, що зафіксовано на офіційному відеозаписі засідання Комісії (з 47 по 52 хвилину запису). Внаслідок чого, інформація про те, що позивач начебто вкрав землю, стала відомою його колегам депутатам та іншим особам, що були присутні на засіданні комісії та чия повага і позитивна думка про нього є для нього важливою. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності.

Відповідач звинуватив позивача у тому, що він начебто «вкрав землю», якою користується ПСП «Зоря», тобто вчинив злочин, передбачений статтею 185 КК України. Однак позивач законослухняний громадянин, ніколи не вчиняв злочинів чи інших правопорушень, до кримінальної та/або адміністративної відповідальності не притягувався.

Представник позивача вважає, що інформація «ти єйо (землю) украл», поширювана щодо позивача відповідачем має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, приписів чинного законодавства, та такою, що порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Разом з тим, інформація: «Шо ти такой ссиклівий?... Людина не понімаєт мозгами. Прівик с землі хапать# Он хозяін. А откуда «Зоря» появилась? Ти лучше скажи мнє откуда взялась «Зоря»? Ти шо землю купіл? Ти єйо взял, украл, а теперь ти ешчо расказиваешь какой ти господар сраний» є оціночним судженням, за винятком слів «ти єйо украл», які є фактичним твердженням.

Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки його професійна та громадська діяльність є соціально важливою, передбачає служіння інтересам громади, законослухняність, дотримання ним норм моралі та етики поведінки, чим завдав йому моральної шкоди.

Крім того, зважаючи на вік позивача, тривалий період здійснення громадських обов`язків, тривалу трудову діяльність і ділову репутацію, вказані вище висловлювання відповідача спричинили позивачу душевні страждання та переживання, які тривають до цього часу. Вислови відповідача не лише образили позивача як особистість, але й принизили в очах оточуючих, з якими виникає спілкування з огляду на повноваження депутата ради. Образливі судження, оголошені відповідачем, негативно вплинули на ділову репутацію позивача, можливість здійснювати повноваження депутата у звичному режимі та негативно позначилися і на його особистому житті, адже спричинили питання членів сім`ї, постійні побоювання за оцінку обставин родиною, можливі негативні наслідки для них з позиції їх оцінки друзями, тощо.

Також обставини, пов`язані з розповсюдженням відповідачем вказаної інформації негативно позначилися і на діловій (бізнесовій) діяльності позивача, адже спричинили питання орендодавців земельних ділянок щодо доброчесності ведення бізнесу ПСП «Зоря», учасником якого є позивач, побоювання орендодавців щодо можливості «крадіжки» земельних ділянок, викликало побоювання у позивача за оцінку його партнерами та контрагентами, тощо.

Позивач вважає, що сума у 300 000,00 грн. є мінімальною для відшкодування його душевних страждань та переживань, завданих йому приниженням його честі та гідності, а 700000 грн зможуть відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок приниження його ділової репутації.

З огляду на викладене представник позивача просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 08.11.2022 на засіданні постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю: «Ти єйо (землю) украл». Також просить зобов`язати ОСОБА_2 спростувати дану недостовірну інформацію шляхом озвучення ОСОБА_2 на найближчому засіданні постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю, яке відбудеться після набрання судовим рішенням в даній справі законної сили, наступного тексту спростування: «08.11.2022 на засіданні постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю мною, ОСОБА_2 , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він землю, яку використовує ПСП «Зоря», украв».

Також просить визнати інформацію «Шо ти такой ссиклівий?... Людина не понімаєт мозгами. Прівик с землі хапать. Он хозяін. А откуда «Зоря» появилась? Ти лучше скажи мнє откуда взялась «Зоря»? Ти шо землю купіл? Ти єйо взял, украл, а теперь ти ешчо расказиваешь какой ти господар сраний» такою, що висловлена в принизливій, непристойній формі, що принижує гідність, честь і ділову репутацію ОСОБА_1 та спричиняє йому моральну шкоду. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за приниження його честі, гідності та ділової репутації в розмірі 1 000 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в заяві обставини. Представник позивача зазначила, що 08.11.2022 на засіданні постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю, членом якої є позивач, відповідач публічно поширив неправдиву інформацію, про те, що позивач вкрав землю. Відповідач спочатку запитав: «де взялася «Зоря»?», а потім сам дав відповідь, що позивач її вкрав. Дане твердження не звучало в загальній абстрактній формі, воно не є оціночним судженням. Цим він принизив позивача та порушив його честь та гідність. На засіданні комісії було понад 20 чоловік, інші члени комісії, депутати, з якими він давно знайомий, серед яких він мав авторитет, повагу та гарну ділову репутацію, йому було дуже незручно перед ними. Через слова відповідача позивач зазнав негативних емоцій, образу, приниження, протягом довгого часу він відчував неспокій. Позивач розуміє, що має бути готовий до посиленої критики як депутат міської ради, однак хамство та приниження людської гідності, як то зробив відповідач, неприпустимі. Просила позов задовольнити.

Позивач зазначив, що він очолив ПСП «Зоря» коли все руйнувалося. До 2000 року він був головою тоді ще колгоспу. В даному господарстві працювало 400 працівників. Це господарство він зміг організувати, вони сплачували і сплачують податки до місцевого бюджету. А відповідач назвав його «сраний хазяїн», «що він украв землю». Це будо дуже принизливо та неприємно. І за такі слова відповідач має відповідати. З відповідачем в нього не було неприязних відносини. Він, як член комісії, при обговоренні питання 08.11.2022 про автономію навчальних закладів ставив запитання, які його цікавили, адже йому було важливо, щоб бюджетні кошти, в тому числі ті, які сплачує до бюджету ПСП «Зоря», були використані для навчальних закладів с. Дранка. Відповідач же не є членом вказаної Комісії, він просто був присутнім на засіданні та почав безпричинно висловлюватися саме на його адресу образливими словами, інших членів комісії він не чіпав. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що він, так як і ОСОБА_3 , теж є депутатом Тульчинської мської ради та має право брати участь у засіданні Комісії, хоча і не є її членом. На засіданні Комісії 08.11.2022 позивач почав висловлюватися проти надання автономії навчальним закладам, зокрема щодо самостійного розподілу виділених з бюджету коштів. Він не розумів, що керівникам навчальних закладів краще знати, як ці кошти та на що використати, наголошував на тому, що КСП «Зоря» платить податки до бюджету, а тому саме териріальна громада має вирішувати, як ці кошти розподіляти, а не самі навчальні заклади. Сам він виступає за прозорість у всьому. Вважав, що гроші неправильно використовувалися з бюджету, зокрема і на навчальні заклади, а тому виступав за їх фінансову автономію. Позивача не принижував та не мав такого наміру, його висловлювання були оціночними судженнями щодо позивача, який тривалий час був керівником підприємства, а не міг зрозуміти, як важливо керівникам навчальних заклаів самим вирішувати фінансові питання установи. Ці судження були висловлені у формі запитання. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача, адвокат Мовчан В.В., в судовому засіданні заперечив проти позову. Вважає, що позов надуманий, адже вислови відповідача в адресу позивача на засіданні Комісії 08.11.2024 носили виключно загальний, а не конкретний характер, та є його оціночними судженнями. В своїх висловлюваннях, які є предметом оскарження, відповідач не називав кокретно прізвища позивача, а тому не можливо стверджувати, що вони були адресовані та стосувалися саме позивача і що відповідач мав намір поширити таку інформацію щодо нього. Також вважає, що позивачем не доведено того, що висловлювання відповідача стосувалися саме землі КСП «Зоря», так само позивачем не надано доказів того, що він є директором данного підприємства. Зазначив, що позивач є депутатом міської ради, має певний статус, і є публічною особою. Він має бути готовий до критики, в тому числі і до гострої. Посилаючись на практику ЄСПЛ зазначив, що публічні діячі, депутати підлягають посиленій та ширшій критиці, адже до них посилена увага в зв`язку з виконанням ними функцій держави. Просив позов залишити без задоволення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором Суворовського ліцею, є депутатом Тульчинської міської ради та членом постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю. 08.11.2022 на засіданні комісії обговорювали фінансову автономію шкіл. Були присутні 5 членів Комісії, ОСОБА_5 , представники відділу освіти, доповідачі. Між позивачем та відповідачем почалася суперечка, потім вони перейшли на особистості. Всі чули образливі, принизливі вислови відповідача на адресу позивача. Що саме він говорив, вона не пам`ятає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є заступником начальника відділу освіти Тульчинської міської ради. 08.11.2022 вона була присутня на засіданні Комісії, так як начальник був на лікарняному. Були присутні члени Комісії, депутати, запрошені особи. Вона зачитувала доповідь «Про фінансову автономію шкіл». Члени комісії задавали питання по цій темі. ОСОБА_3 теж задавав питання, його цікавили заклади освіти с. Дранка. ОСОБА_5 , який є членом бюджетної комісії, теж коментував і задавав питання без дозволу. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла перепалка. ОСОБА_5 ображав ОСОБА_9 неприємними словами. З якою інтонацією були ці слова сказані вона не пам`ятає. Вважає, що слова ОСОБА_10 не стосувалися роботи, то був перехід на особистості. Він образив ОСОБА_9 , сказавши, що той вкрав землю.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором дитячого садочка № 5 м. Тульчин. В минулому вона була депутатом Тульчинської міської ради. 08.11.2022 була присутня на засіданні Комісії. Також там були присутні близько 15 людей. Вважає, що вона є винуватицею ситуації, яка склалася. На Комісії обговорювали питання фінансової автономії закладів освіти. Вона поспілкувалася з ОСОБА_12 , щоб створити робочу групу щодо фінансової автономії, зясувати, чому це не впроваджується. Робоча група була створена. Розглядалося питання автономії садочку, директором якого вона є. Атмосфера була спокійною поки ОСОБА_5 не сказав, що на заклади освіти с. Дранка виділено 1,5 млн. грн., а ОСОБА_13 почав його провокувати, виставляючи себе вище ОСОБА_14 , що або він піде, або ОСОБА_5 , щоб його видалили з засідання. Слова ОСОБА_10 ОСОБА_15 «ти її землю вкрав» були запитанням, а не твердженням.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Тульчинської міської ради 8 скликання. Даний факт підтверджено свідками, також він підтверджується копією посвідчення, виданого 26.11.2020 (а.с. 14).

З довідки, підписаної головою Тульчинської районної ради від 07.12.2022 №03-41/315, судом встановлено, що ОСОБА_1 обирався депутатом до Тульчинської районної ради 3, 4, 5, 6 скликання (а.с. 12).

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 був депутатом Вінницької обласної ради 7 скликання (а.с. 13).

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_2 згідно Указу Президента України від 25.03.2004 № 365 ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Заслужений працівник сільського господарства України» (а.с. 15).

Згідно копії посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 15.02.2014, ОСОБА_1 нагороджено пам`ятною медаллю «За благодійність» (а.с. 16).

Відповідно до копії посвідчення, виданого 12.04.2005, ОСОБА_1 Міжнародним Академічним Рейтингом популярності «Золота Фортуна» нагороджено срібною медаллю «Незалежність України» №222 (а.с. 17).

Згідно копії посвідчення №10 ОСОБА_1 нагороджено ювілейною медаллю «30 років Незалежності України» за представленням Тульчинської міської ради згідно наказу №8-30 від 24.08.2021 (а.с. 18).

Відповідно до копії витягу з рішення 1 сесії Тульчинської міської ради 8 скликання від 26.11.2020 № 6 ОСОБА_1 є членом постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю, склад комісії 8 чоловік. ОСОБА_2 є членом постійної комісії Тульчинської міської ради з питань бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку, підприємництва та торгівлі, склад комісії 9 чоловік (а.с. 19).

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису засідання постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю, яке відбулося 08.11.2022, судом встановлено, що під час обговорення питання про фінансову автономію закладів освіти, щодо якого позивач висловлював свої зауваження та заперечення. Відповідач, не погоджуючись із позивачем та, маючи протилежну думку із вказаного питання, звернувся до нього зі словами: «Шо ти такой ссиклівий?... Людина не понімаєт мозгами. Прівик с землі хапать# Он хозяін. А откуда «Зоря» появилась? Ти лучше скажи мнє откуда взялась «Зоря»? Ти шо землю купіл? Ти єйо взял, украл, а теперь ти ешчо расказиваешь какой ти господар сраний» (з 47 по 52 хв. запису).

Аналізуючи представлені сторонами докази, які досліджені в ході судового розгляду та вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 351/2587/17, провадження № 61-7025 св 22, зроблено висновок, що у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Таким чином, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.

У цій категорії справ суду необхідно надати оцінку балансу права особи, на свободу вираження поглядів, а також права особи на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної чи юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та зобовязати відповідача спростувати інформацію: «Ти єйо (зємлю) украл», повязуючи це з тим, що поширення цієї інформації ОСОБА_2 на засіданні постійної комісії Тульчинської міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності, етики, законності та зв`язків з громадськістю порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію як керівника та учасника ПСП «Зоря», яке функціонує в с. Дранка Тульчинського району; негативно позначилося на його діловій (бізнесовій) діяльності, адже спричинило питання орендодавців земельних ділянок щодо доброчесності ведення бізнесу ПСП «Зоря», побоювання орендодавців щодо можливості «крадіжки» земельних ділянок, спричинило негативну оцінку його партнерами та контрагентами.

Разом з цим, на підтвердження даних доводів позивачем жодних доказів не представлено. Зокрема і того, що він був керівником ПСП «Зоря», що входить до складу його учасників. Крім того, слід звернути увагу, що з висловлювання «Ти єйо (зємлю) украл», яке позивач просить визнати недостовірною інформацією та спростувати, не можливо зробити висновку, про те, що воно стосується якоїсь конкретної земельної ділянки, в тому числі і тої, що використовується (належить) ПСП «Зоря», адже воно загальне, не конкретизоване, а тому не може бути перевірене на предмет достовірності. Також жоден зі свідків в судовому засіданні не підтвердив того, що слова, "ти її (землю) вкрав" були сказані ОСОБА_16 щодо землі ПСП "Зоря".

Також суд звертає увагу, що дана фраза сказана відповідачем не окремо та з акцентом на ній, а в єдиному висловлюванні: «Шо ти такой ссиклівий?... Людина не понімаєт мозгами. Прівик с землі хапать. Он хозяін. А откуда «Зоря» появилась? Ти лучше скажи мнє откуда взялась «Зоря»? Ти шо землю купіл? Ти єйо взял, украл, а теперь ти ешчо расказиваешь какой ти господар сраний», яке ж сам позивач вважає оціночним судженням, про що вказує у позовній заяві, за винятком слів «ти єйо украл».

З аналізу досліджених доказів суд дійшов переконання, що слова «ти єйо взял, украл» були сказані відповідачем ОСОБА_2 в загальному контексті, не стосувалися якоїсь конкретної землі. Тому суд вважає хибними твердження позивача ОСОБА_1 про те, що взята окремо поза контекстом фраза, не є оціночним судженням, а є фактичним твердженням і порушує його права та перевищує межі допустимої критики щодо публічних осіб.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 є публічною особою, депутатом Тульчинської міської ради. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо ОСОБА_1 , як публічної особи, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, і як публічна особа він неминуче є відкритим для прискіпливого висвітлення його слів та вчинків, і він повинен це усвідомлювати.

Врахувавши зміст спірної інформації, встановлені обставини у справі, зокрема належність ОСОБА_1 до числа публічних осіб, контекст поширеної інформації, суд доходить висновку, що спірна інформація щодо ОСОБА_1 є не фактичним твердженням, а оціночним судженням ОСОБА_2 , відображає його суб`єктивні думки, засновані на особистому сприйнятті певних подій та їх власній оцінці, та не може бути витлумачена як повідомлення про вчинення ОСОБА_1 конкретного правопорушення, натомість, в ній міститься оцінка (критика) дій позивача, який є публічною особою, щодо його діяльності як керівника (господарника) сільськогосподарського підприємства.

На переконання суду, в даному випадку в діях відповідача має місце реалізація конституційного права на вираження своїх поглядів, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , інформація стосується виключно оцінки діяльності позивача, а не його приватного життя, а тому в діях відповідача не вбачається порушень немайнових прав позивача.

Суб`єктивні думки і погляди відповідно до національного законодавства України, положень Конвенції, з урахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.

Чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_17 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Проте, під час судового розгляду не встановлено протиправних дій відповідача, а позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його прав, доказів на підтвердження його моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків.

Тому вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають.

При цьому, статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст. 76-78, 80-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 275, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Гуравською Валентиною Юріївною, до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 03.05.2024.

Суддя Л.А. Штифурко