КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3507/2024
справа №756/5891/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису, -

встановив:

У травні 2023 року до суду звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису.

Вимоги заяви мотивує тим, що ОСОБА_2 є батьком колишнього чоловіка заявниці. У жовтні 2019 року на той час чоловік заявниці ОСОБА_3 заборгував кредиторським компаніям приблизно 100 000,00 гривень.

Вказує, що 03 листопада 2019 року ОСОБА_3 разом із батьком повернувся до квартири, де зареєстровані та проживають заявниця, дитина та ОСОБА_3 .

Стверджує, що ОСОБА_2 напав на заявницю з ножем, погрожував вбити, ображав, бив та вимагав гроші за повернення боргу. Всі ці події відбувались на очах малолітньої трирічної дитини. З приводу цього нападу відкрито кримінальне провадження №0001210 від 04 листопада 2019 року за частиною 4 статті 187 КК України.

Стверджує, що після нападу з боку ОСОБА_2 у заявниці значно погіршилось здоров`я.

ОСОБА_2 тривалий час надсилав поштовими переказами на ім`я та адресу заявника кошти з метою, щоб остання відмовилась від своїх свідчень по зазначеній кримінальній справі. Вказані поштові перекази заявниця не отримувала.

З недавнього часу слідчі органи почали проводити певні процесуальні дії, після яких ОСОБА_2 почав створювати ситуацію, яка знову несе ризик та загрозу життю і здоров`ю заявнику та її малолітньої дитини.

Після 03 листопада 2019 року ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації та приховує своє справжнє місце проживання та перебування, з дитиною не бачиться, не спілкується, не виконує свої батьківські обов`язки.

Вказує, що з 03 травня 2023 року ОСОБА_2 почав створювати ситуацію, яка несе ризик та загрозу життю і здоров`ю заявниці, а також її дитини.

Зокрема, 03 травня 2023 року ОСОБА_2 приходив до квартири з двома невідомими особами у час, коли заявниці з дитиною не було вдома.

05 травня 2023 року ОСОБА_2 з двома невідомими особами знову прийшов до квартири, де проживає заявниця з дитиною, голосно стукав в двері, намагаючись їх вибити. На прохання припинити ці дії реакції не було, тому заявниця вимушена була викликати поліцію.

08 травня 2023 року ОСОБА_2 знову з`явився з невідомою особою з метою проникнення у помешкання. У результаті цієї ситуації заявниця отримала суттєве погіршення стану здоров`я і була вимушена звернутися до медичного закладу.

Вказує, що у спробах ОСОБА_2 проникнути в помешкання, де мешкає лише заявниця та її дитина, є одна мета, на думку заявниці, - завдати психологічного та фізичного болю заявниці та малолітній дитині.

Мотивуючи наведеним, просить суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 про заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та її малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 про заборону листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 31 травня 2023 року у задоволенні заяви відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що суд не дослідив відзив ОСОБА_2 , який було подано з порушенням норм чинного законодавства. У матеріалах справи відсутня офіційна адреса позивача, проте відповідач надіслав відзив саме електронною поштою, яка у цій справі не вказана як електронна пошта позивача.

Посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вчинення насильства з боку заінтересованої особи. Стверджує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази.

Вказує, що в порушення статті 80 КАС України заявнику безпідставно відмовлено у витребуванні матеріалів кримінального провадження.

Вказує, що судом не надано оцінку всім обставинам та доказам у справі. Твердження суду першої інстанції про те, що візити до квартири, в якій проживає та зареєстрована заявниця, не можуть уважатися такими, що несуть загрозу життю останній, оскільки заінтересована особа є довіреним представником власників квартири є такими, що засновані на припущеннях.

Посилається на відсутність у ОСОБА_2 повноважень для проникнення до житла, де проживає заявниця.

Посилається на неналежність доказу, наданого заінтересованою особою, а саме флешки з фрагментом відеозаписом.

Посилаючись на ухвалу від 25 вересня 2019 року по справі №661/44/17, вказує, що служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації не може бути віднесена в цій справі до заінтересованих осіб.

Вказує, що "експертний висновок", наданий ОСОБА_2 , не відповідає вимогам допустимості доказів, а організація, що його видала не є експертною установою.

Посилається на порушення судом першої інстанції вимог статті 242 КАС України.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

18 серпня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Литвиненка Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 .

Вказує, що подана апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а її доводи зводяться до непогодження з ухваленим судом рішенням.

Вказує, що будь-яких порушень у поданні відзиву у справі заінтересованою особою не допущено.

Щодо фактичних обставин справи вказує, що кримінальне провадження №001210 від 01 листопада 2019 року триває понад 3,5 роки. За цей час у вказаному провадженні відсутня будь-яка особа, якій повідомлено про підозру. Процесуальний статус у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_2 - свідок.

Зазначає, що всі твердження ОСОБА_1 , викладені у заяві та в апеляційній скарзі, не підтверджуються жодними доказами.

Вказує, що рішення суду про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, разом з цим ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження вчинення насильства з боку ОСОБА_2 .

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко Д.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні заяви, суд першої інстанції зробив висновок, що заявницею не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вчинення насильства збоку заінтересованої особи відносно неї або її дитини, а також наміру вчинення будь-яких насильницьких дій в подальшому. Візити до квартири, в якій зареєстрована та проживає заявниця, не можуть уважатися такими, що несуть загрозу останній, оскільки заінтересована особа є довіреним представником власників квартири.

Суд зазначив, що ОСОБА_2 не є кривдником щодо заявниці та її малолітньої дитини, яка також є його онуком, жодного насильства у будь-якій формі він не вчиняв та не створював ризиків для шкоди їх здоров`ю. Доказів, які вказують на те, що заявниця та її син є особами, які зазнали домашнього насильства, зі сторони ОСОБА_2 чи загрози вчинення такого психологічного тиску суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 лютого 2014 року по 15 серпня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8-9).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 (а.с. 7).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 9).

З даних паспорту громадянина України, виданого на ім`я заявниці убачається, що зареєстрованим місцем проживання останньої значиться АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до даних купівлі-продажу квартири від 30 серпня 2013 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 придбала 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 придбав 1/3 частки цієї квартири (а.с. 32-35).

Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8701064 від 30 серпня 2013 року убачається, що 1/3 частини квартири на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (колишній чоловік заявниці) (а.с. 36).

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 14 серпня 1980 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на " ОСОБА_9 " (а.с. 31).

25 серпня 2022 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 надані довіреності на ім`я ОСОБА_2 , якими останньому довірено бути представником з питань, пов`язаних із захистом їх прав та представництвом їх у взаємовідносинах, що виникли чи будуть виникати у них як у фізичних осіб. Вказані довіреності видані на три роки та посвідчені консулом Консульства України в Малазі та зареєстровані в реєстрі за № 570/4-1564-22, 570/4-1566-22.

Згідно даних акту наданих медичних послуг №08.05.2023-56701-1195863 від 08 травня 2023 року убачається, що ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою у ТОВ "Смарт Медікал Центр" (а.с. 15).

Відповідно до висновку експерта №042-729-2023, за наслідками проведення в період з 05 травня 2023 року по 19 травня 2023 року експертизи на підставі постанови старшого слідчого СВ Оболонського управління поліції ГУ Національної поліції в м.Києві за матеріалами кримінального провадження № 0001210, убачається, що експертиза проведена згідно даних про подію, яка сталася 03 листопада 2019 року о 18.30 год в АДРЕСА_1 . Згідно даних цього висновку убачається, що експертом установлено, що виявлені тілесні ушкодження за ступнем тяжкості віднесено до легкого тілесного ушкодження (а.с. 117-120).

Згідно висновку за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа №1-11/05/2023 від 11 травня 2023 року щодо події 03 листопада 2019 року в ході дослідження із застосування поліграфа у ОСОБА_2 реакції, які свідчать про те, що він штовхав, бив свою колишню невістку ОСОБА_1 , не виявлено. Реакцій, які свідчать про те, що він ображав, лаявся, кричав на ОСОБА_1 та погрожував, не виявлено. Реакцій, які свідчать про те, що ОСОБА_2 вчиняв відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 неправомірні дії, не виявлено. Реакцій, які свідчать про те, що ОСОБА_2 03 листопада 2019 року забрав речі, документи чи гроші із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено (а.с.61-95).

Окрім того, до заяви заявницею долучено копії заяв на ім`я Начальника Оболонського РУП ГУ НП в м.Києві від 05 травня 2023 року та від 08 травня 2023 року, в яких ОСОБА_1 повідомляється про обставини приходжу ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_3 , де проживає заявниця (а.с. 12-13).

Окрім того, 31 травня 2023 року заявницею надано копії двох талонів-повідомлення про прийняття 30 травня 2023 року від неї заяв Оболонським УП 30 (а.с. 136).

Згідно пунктів 1,3 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 4, 6, 8, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Частиною 3 вищевказаної статті визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 17 травня 2023 року в справі № 713/1745/22 (провадження № 61-417св23) Верховний Суд зазначив, що "оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві".

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 27 жовтня 2022 року в справі № 761/44111/21.

Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина 3 статті 89 ЦПК України).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку, на який видається обмежувальний припис, належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частинах 1-3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині недоведеності факту домашнього насильства у будь-якій формі, відтак відсутні підстави для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Колегія суддів зауважує про помилковість посилання скаржниці в апеляційній скарзі на норми Кодексу про адміністративне судочинство (КАС) України, оскільки у цій справі підлягає застосуванню Цивільний процесуальний кодекс.

Доводи апеляційної скарги про те, що Служба у справах сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації не може бути заінтересованою особою у цій справі відхиляються апеляційним судом, оскільки згідно статті 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття відзиву заінтересованої особи за відсутності даних про направлення копії заявниці, відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що до відзиву долучено відомості про направлення відзиву на електронну адресу заявниці. Згідно даних протоколу судового засідання від 16 травня 2023 року судом ухвалено про прийняття відзиву та, ураховуючи твердження заявниці про неотримання документів, судом оголошено перерву за клопотанням заявниці для ознайомлення із відзивом. Наведене дає підстави для висновку, що право заявниці на подання заперечень або міркувань щодо викладених у відзиві обставин порушено не було, при цьому, зазначене не призвело до неправильного вирішення справи, а сприяло дотриманню принципу диспозитивності.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не враховані надані заявницею докази, відхиляються колегією суддів.

На підтвердження доводів заяви заявницею подано копії заяв на ім`я Начальника Оболонського РУП ГУ НП в м. Києві від 05 травня 2023 року та від 08 травня 2023 року, в яких ОСОБА_1 повідомляється про обставини приходу ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_3 , де проживає заявниця.

В подальшому в ході розгляду справи в суді першої інстанції заявницею 31 травня 2023 року надано копії двох талонів-повідомлення про прийняття від неї заяв Оболонським УП 30 травня 2023 року.

Апеляційний суд зазначає, що наведене свідчить лише про прийняття органами поліції від ОСОБА_1 заяв та проведення уповноваженим працівником реєстраційним дій. Натомість доказового навантаження у межах розгляду цієї справи само по собі ці документи не мають, ураховуючи викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини.

Окрім того, сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів може свідчити про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Даних щодо розгляду цих заяв, а також інших доказів, які б підтверджували викладені у заявах обставини, матеріали справи не містять.

Консультативний висновок лікаря кардіолога від 08 травня 2023 року за відсутності доказів вчинення домашнього насильства сам по собі не підтверджує фактів, викладених у заяві ОСОБА_1 .

Рахунок-повідомлення КП «Київтеплоенерго» не містить жодної інформації, на підставі якої суд встановлює обставини наявності або відсутності факту домашнього насильства.

Окрім того, сам по собі факт існування кримінального провадження № 0001210 від 04 листопада 2019 року не доводить вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону,а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Твердження апеляційної скарги про безпідставну відмову суду першої інстанції у витребуванні та дослідженні матеріалів цієї кримінальної справи, відхиляються колегією суддів, оскільки заявницею не обґрунтовано, які саме докази, наявні в кримінальному провадженні від 04 листопада 2019 року, підтверджують факт вчинення домашнього насильства та дають підстави вжиття до особи спеціальних заходів, а саме обмежувального припису.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 583/3295/19, є помилковими з огляду на те, що у цій справі Верховним Судом досліджувалось питання, зокрема, об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, а також часу, з якого кримінальне правопорушення уважається закінченим.

Разом з тим, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Тобто, процедура притягнення особи до кримінальної відповідальності та визначення відповідного покарання не є тотожній процедурі установлення обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Разом з тим, у цій справі відсутні фактичні дані щодо наявності ризиків, які давали б підстави для вжиття захисних та запобіжних заходів з метою забезпечення безпеки заявниці та її дитини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 26 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова