ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7113/23

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/256/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в

Чернігівській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 30 жовтня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 30 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ №103-к від 14.04.2023 року про її звільнення; поновити її на роботі в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаді головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду з 19.04.2023 року; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення - 19.04.2023 року, до дня винесення судового рішення; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області судові витрати за надання правничої допомоги. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що вона з 01.08.2017 року перебувала в трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, з 01.04.2019 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду. З 01.01.2023 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.09.2022 року №2620, яким викладено в новій редакції Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де у п.2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення вказано: Припинити Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. ОСОБА_1 зазначала, що 17.01.2023 року їй було вручено попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління про наступне звільнення з 18.04.2023 року, з яким вона не погодилась, із посиланням на ті обставини, що дане попередження суперечить вимогам п.2 Розділу VII Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.09.2022 року №2620 та п.1 постанови КМУ №1442 від 27.12.2022 року. 01.02.2023 року первинна організація профспілки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області у відповідь на подання голови комісії з реорганізації Управління заперечила, та не дала згоду на розірвання трудових договорів з працівниками Управління за скороченням. 14.04.2023 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області №103-к позивача було звільнено 18.04.2023 року з посади головного спеціаліста відділу аналізу та контролю за використанням роботодавцями коштів Фонду у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України. Позивач ОСОБА_1 вважала, що оскільки відбулася реорганізація юридичної особи (приєднання) з переходом всіх прав та обов`язків до нової, іншої юридичної особи - правонаступника, в даному випадку Пенсійного фонду України, то в силу вимог статті 36 КЗпП України були наявні підстави для її переведення на роботу до відповідача. Однак, як стверджує позивач, відповідач не вчинив дій щодо продовження дії трудового договору з нею, не запропонував їй вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, тобто порушив її трудові права, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.10.2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.10.2023 року, як незаконне і постановити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд неналежним чином оцінив надані докази та ix взаємний зв`язок, що призвело до однобічного трактування матеріалів справи. невідповідності висновків суду обставинам справи та прийняття необґрунтованого, незаконного рішення. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 звертає увагу на те, що її звільнення є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Апелянт зазначає, що встановлена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки, покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність. За доводами апелянта, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки, в порядку правонаступництва, переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, як вказує апелянт, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а і трудових відносин, в тому числі, обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу). Доводи апеляційної скарги вказують, що підставою звільнення позивача стала реорганізація Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Чернігівській області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Згідно положень ч.6 статті 36 КЗпП України, у разі зміни роботодавця, а також у разі ix реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Відповідно до ч.2 статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у п.1 (змін в організації виробництва i праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності a6o штату працівників) цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За доводами апелянта, у відповідача не відбулось скорочення чисельності або штату працівників, навпаки, збільшено граничну чисельність працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, тому відповідач зазначав про виникнення необхідності у відповідному кадровому ресурсі. Апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з моменту вручення 17.01.2023 року позивачу попередження про скорочення штату та до моменту її звільнення, позивачу не було запропоновано наявні вакансії. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивач не була працевлаштована, та їй не було запропоновано іншої рівнозначної посади або іншого місця роботи. За доводами апелянта, відповідачем в порушення вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 , не запропоновано їй наявні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області вакантні посади, які вона могла б обіймати, відповідно до своєї кваліфікації. Апелянт зазначає, що вищевказаним спростовується думка суду першої інстанції щодо непотрібності пропонування позивачу вакантних та рівнозначних посад в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у зв`язку із припиненням Управління ВДФССУ в Чернігівській області та скороченням всіх посад. Натомість, на думку апелянта, вбачається, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог трудового законодавства, i її вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими. Апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції відносно того, що прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство України про працю, на посади державної служби в ПФУ чи його територіальних управліннях. 15.03.2022 року було прийнято Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, який набрав чинності з 24.03.2022 року. Згідно з ч.5 статті 10 вказаного Закону, у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, що передбачає спрощену процедуру вступу на державну службу. Факт прийняття на роботу в Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 38 колишніх працівників управління ВДФССУ в Чернігівській області, після їх звільнення відповідачем не заперечувався, проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що до позивача доводилася інформація щодо добору на зайняття вакантних та тимчасово вакантних посад в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Оскільки ані Законом України Про державну службу, ані жодним іншим правовим актом не заборонено переведення працівника без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями), основним завданням якої є реалізація від імені держави владних управлінських функцій, на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації, то на роботодавця покладається обов`язок дотримання прав та гарантій працівника при звільненні, передбачених КЗпП України. Отже, як стверджує апелянт, роботодавець мав запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі, яка є правонаступником, але цього зроблено не було.

16.02.2024 року на адресу Чернігівського апеляційного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Чіковою Т.А. (а.с.115-116), в якій вона повідомляє суд апеляційної інстанції, що у провадженні Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду перебуває цивільна справа №750/7085/23, провадження №61-15121ск23) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2023 року відкрито касаційне провадження у справі №750/7085/23, провадження №61-15121ск23. Рішення суду першої інстанції, що є предметом даного апеляційного перегляду, та судове рішення у справі, яка знаходиться у провадженні Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, зокрема, у вказаних справах відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, щодо застосування частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, статті 5 Закону України Про державну службу, частини п`ятої статті 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану (в частині відсутності заборони на переведення працівника, який не є державним службовцем (хоча виконує владно-управлінські функції) на посаду державного службовця в органі, до якого здійснюється приєднання в процедурі реорганізації. У зв`язку із вказаними обставинами, ОСОБА_1 просить зупинити провадження у даній справі, до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №750/7085/23 за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Чікової Т.А. на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2023 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 20.09.2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зміст правовідносин та предмет доказування в якій є аналогічним зі змістом правовідносин та предметом доказування у даній справі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - Варга О.В. не заперечувала проти зупинення апеляційного провадження у даній справі.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Чікова Т.А., належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи не з`явились.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, клопотання позивача ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у даній справі, виходячи із наступного.

Як вбачається з інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2023 року у справі №750/7085/23 було відкрито провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2023 року та на постанову Чернігівського апеляційного судувід 20.09.2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, предметом позову у справі №750/7085/23 є визнання незаконним та скасування наказу №127-к від 17.04.2023 року про звільнення позивача; поновлення її на роботі в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності з 19.04.2023 року; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення - 19.04.2023 року, до дня винесення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.08.2017 року перебувала в трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, з 14.04.2023 року працювала на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності. З 01.01.2023 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.09.2022 року №2620, яким викладено в новій редакції Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де у п.2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення вказано: Припинити Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Позивач зазначала, що 17.01.2023 року їй було вручено попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління про наступне звільнення з 18.04.2023 року, з яким вона не погодилася із посиланням на те, що дане попередження суперечить вимогам п.2 Розділу VII Закону України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.09.2022 року №2620 та п.1 постанови КМУ №1442 від 27.12.2022 року. 17.04.2023 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області №127-к позивача було звільнено 18.04.2023 року з посади начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважала, що оскільки відбулась реорганізація юридичної особи (приєднання) з переходом всіх прав та обов`язків до нової, іншої юридичної особи - правонаступника, в даному випадку у Пенсійного фонду України, в силу вимог статті 36 КЗпП України, були наявні підстави для її переведення на роботу до відповідача. Однак, як стверджувала позивач, відповідач не вчинив дій щодо продовження дії трудового договору з нею, не запропонував їй вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю,тобто порушив її трудові права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2023 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 20.09.2023 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підставами касаційного оскарження рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.07.2023 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 20.09.2023 року особа, що подала касаційну скаргу, вказує застосування судом норм права, без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 27.03.2019 року у справі №212/9737/15, від 26.09.2019 року у справі №820/10744/15, від 05.11.2019 року у справі №379/563/17, від 03.03.2021 року у справі №212/9737/15-ц, від 13.05.2021 року у справі №377/759/19,від 15.06.2021 року у справі №761/23325/17, від 20.09.2021 року у справі №340/221/20, від 04.06.2022 року у справі №280/531/20, від 08.11.2022 року у справі №620/11180/21, від 26.01.2023 року у справі №280/726/20. Крім того, доводи касаційної скарги зазначають, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, щодо застосування частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, статті 5 Закону України Про державну службу, частини п`ятої статті 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану (в частині відсутності заборони на проведення працівника, який не є державним службовцем (хоча виконує владно-управлінські функції) на посаду державного службовця в органі, до якого здійснюється приєднання в процедурі реорганізації.

Із наведеного вище вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі №750/7113/23 та оскаржуване рішення у справі №750/7085/23, яка передана на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини 1 статті 252 ЦПК встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п.14 ч.1 статті 253 ЦПК України, провадження у справі у випадку, встановленому п.10 ч.1 статті 252 цього Кодексу, зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у даній цивільній справі №750/7113/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №750/7085/23.

Керуючись: п.10 ч.1 статті 252; п.14 ч.1 статті 253; статтями: 260, 261, 368; ч.2,ч.3 статті 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у цивільній справі №750/7113/23 до перегляду судового рішення у цивільній справі №750/7085/23 у касаційному порядку Верховним Судом, задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження у справі №750/7113/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справи №750/7085/23 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий: Судді: