Провадження №: 2/336/1222/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про страчення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2016 представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «ТРАСТ» заборгованість за кредитним договором №R091.0047405 від 27.08.2014 у сумі 64 313,36 гривень, яка виникла станом на 29.04.2016.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору, відповідач отримав від Банка грошові кошти у сумі 37 200,00 гривень зі сплатою 5,49% річних за користування кредитом та 2,21 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 48 місяців. Банком зобов`язання по умовам кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 29.04.2016 виникла заборгованість по сплаті кредиту у сумі 64 313,36 гривень, яку позивач просив стягнути разом із сплаченим судовим збором у сумі 1 378,00 гривень.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2016 позов задоволено.

Ухвалою суду від 03.09.2018 замінено сторону стягувача у вказаній справі з Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ».

04.10.2023 заяву адвоката Іванісова В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення прийнято до свого провадження. Копію ухвали разом з заявою та долученими до неї письмовими доказами направлено на адреси первісного позивача та його правонаступника. Згідно відміток у рекомендованих повідомленнях, вказані документи було отримано уповноваженими особами установ завчасно.

Будь-яких пояснень та заперечень на заяву про перегляд заочного рішення до суду не надходило.

Ухвалою суду від 10.01.2024 задоволено заяву адвоката Іванісова В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2016 скасоване.

Ухвалою суду від 12.01.2024 відкрито провадження по вказаній справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалу суду було направлено на адреси первісного позивача та його правонаступника. Згідно відміток у рекомендованих повідомленнях, вказані установи про розгляд справи були повідомлені завчасно та відповідно до вимог ст.128 ЦПК України.

Станом на день розгляду справи від ПАТ Банк «ТРАСТ» та його правонаступника ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» будь-яких пояснень чи уточнень не надійшло.

07.03.2024 адвокат Іванісов В.С. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В порушення вказаного Банк встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту не зазначив, за які саме послуги сплачується комісія. Перелік послуг з обслуговування кредиту, за які справляється плата у вигляді комісії за обслуговування комісії Договір не містить, при цьому, щомісячна плата за обслуговування міститься у пункті 2.6 кредитного договору та у графіку щомісячних платежів. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у Договорі, а отримання інформації щодо кредиту є безоплатною послугою відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Крім того, у заяві про надання кредиту на споживчі цілі, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надана позивачем Пам`ятка про основні параметри споживчого кредитування, з огляду на її мінливий характер, не може вважатись складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві про надання кредиту на споживчі цілі, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 16 094,40 грн. є безпідставними. Також, відповідно до розрахунку заборгованості, Банк просить стягнути пеню, зокрема, за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та пеню за прострочення сплати комісії. Пеня за прострочення сплати комісії за період 19.05.2015 по 19.04.2016 склала 8 214,36 грн., що є також протиправними діями Позивача, з огляду на вищевказане. Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про надання інформації №15641 від 06.02.2024, в рамках виконавчого провадження №61894103 з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було стягнуто суму боргу у розмірі 45 374,87 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 29.04.2016, сума заборгованості за кредитом становила 33 641,89 грн., заборгованість за відсотками 1 939,43 грн., що разом склало 35 581,32 грн. Таким чином, Відповідач в рамках виконавчого провадження сплатив заборгованість по тілу кредиту та за відсотками. Заборгованість за Заявою про надання кредиту на споживчі цілі від 27.08.2014 Відповідачем повністю погашена та переплата становить 9 793,55 грн.

16.04.2024 адвокат Іванісов В.С. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав заяву, аналогічну тій, що була подана 07.03.2024. У заяві просив розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника.

Представник позивача та представник його правонаступника в судове засідання не з`явилися. З заявою про розгляд справи без їх участі та будь-якими заявами, клопотаннями, запереченнями, тощо, - до суду не зверталися.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на те, що будь-яких інших заяв та клопотань від учасників по справі до суду не надійшло, а також те, що сторонами не подано заяву про відкладення розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 26.08.2014 між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 , було підписано Заяву-Анкету №Z0215690, відповідно до якої відповідач підтвердив, що ознайомлений з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби в ПАТ Банк «ТРАСТ», його недоліками та перевагами, що вся інформація, надана ним в Банк в цій Анкеті, є повною, достовірною у всіх відношеннях, що він зобов`язується терміново повідомляти Банк про будь-які зміни. Підписанням цієї Анкети відповідач підтвердив, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену п.2, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005. (а.с.9)

Крім того, 26.08.2014 ОСОБА_1 підписав Пам`ятку клієнта на основні параметри споживчого кредитування в ПАТ «Банк «ТРАСТ», в якій міститься інформація стосовно: назви кредитного продукту, строків та валюти кредитування, процентної ставки (річна), щомісячної комісії, методів нарахування процентів, порядку погашення заборгованості, форми надання кредиту та способу його погашення кредиту, пені за несвоєчасне погашення платежів, комплекту документів заявника, терміну погодженої заявки.(а.с.10)

Також, 26.08.2014 ОСОБА_1 під особистий підпис був повідомлений про попередній Розпис сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.(а.с.11)

27.08.2014 ОСОБА_1 , підписавши Заяву про надання кредиту на споживчі цілі, уклав з ПАТ Банк «ТРАСТ» Договір №R091.0047405 від 27.08.2014, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у сумі 37 200,00 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1 та строком користування кредитом - 48 місяців, зі сплатою 5,49% річних, 2,21% щомісячної комісії за супроводження кредиту.(а.с.17)

У заяві, ОСОБА_1 зазначив, що своїм підписом підтверджує одержання на руки одного примірника Пам`ятки Клієнта про основні умови споживчого кредитування, Розпису сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, Заяви, Умов, Графіку платежів, Тарифів РКО, а другий примірник зазначених документів з його підписом залишається у Кредитора.

Крім того, 27.08.2014 ОСОБА_1 підписав Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які містять інформацію, окрім іншого, про основні положення, порядок погашення заборгованості, дії кредитора та клієнта при порушенні чергових платежів, рахунок клієнта, обов`язки кредитора та клієнта, права кредитора та клієнта та інші положення.(а.с.12-16)

Так, згідно п.2.1, 2.2 Умов, Договір вважається укладеним здати акцепту Кредитором пропозиції (оферти) Клієнта, викладеної в Заяві. Кредит надається Клієнту шляхом зарахування суми Кредиту на Рахунок в дату відкриття Рахунку.

З моменту виконання Кредитором умов Заяви Клієнта - по відкриттю Рахунка Клієнта та акцепту Заяви Клієнта, Договір вважається укладеним, і у Клієнта виникає обов`язок сплачувати відповідні Проценти по Кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені Тарифами РКО. Розрахунок Процентів на залишок Заборгованості по Кредиту здійснюється щомісячно за фактичний строк користування Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці і у році. Нарахування Процентів починається з першого дня одержання Кредиту до передостаннього дня строку дії Кредиту (% за день, у якому Кредит погашений повністю - не нараховуються).

27.08.2014 ОСОБА_1 під особистий підпис був ознайомлений з вказаними Умовами та отримав їх Оригінал. (а.с.17)

Згідно Додатку №1 до Договору №R091.0047405 від 27.08.2014, ОСОБА_1 під особистий підпис був ознайомлений з Графіком погашення основної суми боргу, а також сплати процентів та комісії. (а.с.18)

Крім того, 27.08.2014 ОСОБА_1 під особистий підпис був ознайомлений з Розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, (Додаток №2 до Договору).(а.с.19)

Згідно вказаного документу, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що сума кредиту складає 37 200,00 гривень, ціль кредиту споживчі потреби, форма графіку кредиту ануїтет, відсотки за кредитом 5,49% щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,21%, строк кредитування з 27.08.2014 по 27.08.2018, переплата 50 919,20 гривень, комісія за страховку 0,5%, страховка 7 200,00 гривень.

Також, 27.08.2014 ОСОБА_1 під особистий підпис був ознайомлений з Тарифами ПАТ Банк «ТРАСТ», (Додаток №3 до Договору). (а.с.20)

Банк, свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши на відкритий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 37 200,00 гривень, що підтверджується Меморіальним ордером №Loan-57407 від 27.08.2014.(а.с.21), крім того, вказана обставина була визнана відповідачем.

Відповідачем умови Договору №R091.0047405 від 27.08.2014 належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, відповідно до поданого Розрахунку (а.с.22), станом на 29.04.2016 ОСОБА_1 мав заборгованість перед Банком у сумі 64 319,36 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 33 641,89 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 10 993,52 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 1 939,43 грн., прострочена комісія за обслуговування кредиту - 12 643,64 грн., пеня - 16 094,40 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До того ж, посилання представника відповідача на не підписання ОСОБА_1 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, як невід`ємну частину спірного договору та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин (Постанова Верховного Суду від 17.04.2019, справа №666/3 88/16-ц).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ Банк «ТРАСТ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У кредитному договорі №R091.0047405 від 27.08.2014, яким є Заява про надання кредиту на споживчі цілі, відсоткова ставка зазначена у розмірі 5,49% річних.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема: прострочені відсотки за користування кредитом - 1 939,43 грн., прострочену комісію за обслуговування кредиту - 12 643,64 грн., пеню - 16 094,40 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Заяву-Анкету №Z0215690 від 26.08.2014, Пам`ятку клієнта на основні параметри споживчого кредитування в ПАТ «Банк «ТРАСТ» та Додаток до неї, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, Заяви про надання кредиту на споживчі цілі, Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, Графік платежів та Тарифи ПАТ Банк «ТРАСТ».

З матеріалів справи вбачається, що з усіма вказаними документами ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис, а крім того, отримав на руки копію вказаних документів.

З огляду на вказане, є безпідставними та необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з вказаними документами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначено, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла станом на день укладення договору) передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Банк, встановивши у кредитному договорі №R091.0047405 від 27.08.2014 сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,21% зазначив, що вона сплачується за «супроводження кредиту». Проте, в жодному з наданих суду документів не вказано, що саме входить до переліку дій з «супроводження кредиту», тобто не вказано які саме дії входять до його складу.

Перелік послуг з «супроводження кредиту», за які справляється плата у вигляді комісії Договір не містить, при цьому, щомісячна плата за обслуговування (комісія) міститься у п. 5.7 Пам`ятки клієнта від 26.08.2014 та Додатку до неї, Договорі та Додатків до нього у графіку щомісячних платежів.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банка, перелік яких відсутній у Договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.04.2020 у справі №9583/3343/19.

Положеннями абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 по справі №6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливою умовою договору.

Участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту стосовно встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування , а саме послуги, яка супроводжує кредит.

Сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Тому, підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 13.07.2022 (справа №363/1834/17).

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. ч.3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).

Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Звертаючись до суду з позовом, Банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості станом на 29.04.2016, відповідно до якого незважаючи на відсутність у Банка законних підстав для нарахування та стягнення плати (комісії) за «супроводження кредиту», він здійснював нарахування та списання плати (комісії) за рахунок відповідача.

Так, відповідно до вказаного розрахунку, за період з 27.08.2014 по 19.04.2016 позивачем була нарахована комісія у сумі 16 754,24 гривні, з яких 4 110,60 гривень було сплачено відповідачем. Залишок несплаченої заборгованості за комісією склав 12 643,64 гривні.

З огляду на вищевказане, суд приходить до вмотивованого висновку про те, що у Банка були відсутні підстави для стягнення з відповідача комісії, розмір якої зазначено як прострочена заборгованість по комісії у сумі 12 643,64 гривні.

Крім того, сплачена відповідачем комісія у сумі 4 110,60 гривень повинна бути вирахувана з загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з нього.

Щодо стягнення з відповідача на користь банка пені за несвоєчасне виконання умов Договору, суд виходить з наступного.

Так, нарахування пені за несвоєчасне погашення платежів по Кредиту, передбачено п.5.17 Пам`ятки Клієнта, підписаної ОСОБА_1 26.08.2014.

Також, згідно п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, (підписані ОСОБА_1 27.08.2014), за несвоєчасне виконання зобов`язань з погашення Заборгованості по кредиту, Кредитор нараховує, а Клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 (нуль цілих три десятих) процента від суми прострочених зобов`язань за кожний день прострочення. Сума пені стягується Кредитором на підставі договірного списання з Рахунку Клієнта та будь-якого іншого рахунку Клієнта, відкритого у Кредитора, після повного погашення ним суми простроченої заборгованості.

Крім того, відповідно до умов Договору №R091.0047405 від 27.08.2014, ОСОБА_1 під особистий підпис повідомив, що «ознайомлений та зобов`язуюся неухильно дотримуватись умов, що зазначені в таких документах, які розумію та з якими повністю згодний: в цій Заяві про надання кредиту на споживчі цілі (надалі - Заява), в Умовах надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі (надалі - Умови); в Тарифах (R)* ПАТ Банк «ТРАСТ» на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб або в Тарифах ПАТ Банк «ТРАСТ» на розрахунково-касове обслуговування -оточних рахунків фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжної картки Visa Electron Instant та Visa Classic Instant (в залежності від наявності відмітки в пункті 2.9. цієї Заяви), що відкриті при отриманні споживчого кредиту (надалі - Тарифи РКО); а також розумію та погоджуюсь, що ця Заява, Тарифи РКО, Умови, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту і Графік платежів є невід`ємною частиною Договору. Своїм підписом на Заяві я підтверджую одержання на руки одного примірника Пам`ятки Клієнта про основні умови споживчого кредитування, Розпису сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожання кредиту, Заяви, Умов, Графіку платежів, Тарифів РКО, а другий примірник зазначених документів з моїм підписом залишається у Кредитора».

В вказаного вбачається, що ОСОБА_1 підписуючи Кредитний договір, яким є Заява про надання кредиту на споживчі цілі, був обізнаний про всі істотні умови надання кредиту, як то: розмір отриманих у кредит коштів, розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а також розмір та порядок нарахування пені за прострочення сплати кредитної заборгованості.

З наданих суду матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис, а крім того, отримав на руки копію наступних документів: Заяви-Анкети №Z0215690 від 26.08.2014, Пам`ятки клієнта на основні параметри споживчого кредитування в ПАТ «Банк «ТРАСТ» та Додатку до неї, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, Заяви про надання кредиту на споживчі цілі, Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, Графік платежів та Тарифи ПАТ Банк «ТРАСТ».

З огляду на вищевказане, є безпідставними та необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що Пам`ятка про основні параметри споживчого кредитування не може вважатись складовою кредитного договору, через її мінливий характер, а також те, що про стягнення пені прямо не вказано у Заяві про надання кредиту на споживчі цілі, а також те, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з Умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що пеня у сумі 16 094,40 гривень, що нарахована відповідно до наданого суду Розрахунку заборгованості, підлягає стягненню з відповідача на користь Банка у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Банка заборгованості за кредитом у сумі 2 190,25 грн. =(64 319,36грн. - 12 643,61 грн.- 4 110,60грн.)

Разом з тим, з наданих представником відповідача документів вбачається, що на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2016 по справі № 336/2844/16-ц, Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП №61894103 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» заборгованість у сумі 64 319,36 гривень та судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2024 скасовано вказане заочне рішення, у зв`язку з чим 06.02.2024 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №61894103, на підставі п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №15641 від 06.02.2024, в рамках виконавчого провадження №61894103 з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було стягнуто загальну заборгованість у сумі 45 374,87 гривень.

Враховуючи встановлені факти, а саме те, що під час примусового виконання заочного рішення суду від 05.10.2016, відповідачем фактично було сплачено заборгованість за кредитним договором №R091.0047405 від 27.08.2014 у сумі 45 374,87 гривень, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2 190,25 грн. (47 565,12грн. 45 374,87грн.).

З огляду на вищевказане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 46,99 грн. (1 378,00 грн.*(2 190,25*100%/64 319,36)).

Керуючись ст.3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 277-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» заборгованість за Кредитним договором №R091.0047405 від 27.08.2014 у сумі 2 190 (дві тисячі то дев`яносто) гривень 25 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» судовий збір у сумі 46 (сорок шість) гривень 99 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ», , місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. С. Струтинського, буд.8.

Правонаступник позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», , місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд.8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (останнє відоме зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.С. Звєздова