ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3358/24 Справа № 185/1057/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів:Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнион-Нефтепродукт» (далі ТОВ «Юнион-Нефтепродукт»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилався на те, що 29 січня 2014 року між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» укладений договір кредитної лінії № 6, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у розмірі 3 200 000 грн. зі сплатою 19,0 % річних, на термін не пізніше 27 січня 2017 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 січня 2014 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , укладені договори поруки № 6 та № 7, за умовами яких кожен із поручителів зобов`язався відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно з умовами кредитного договору, ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» отримав окремими траншами кредит на загальну суму 3 200 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на грудень 2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 4243307,46 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3125000,00 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 35790,27 грн., несплачені комісійні послуги 960,00 грн, пеня 870995,24 грн., інфляційне збільшення заборгованості 160180,00 грн., три проценти річних від суми заборгованості 50381,95 грн. Оскільки позичальником було частково погашено заборгованість за кредитним договором, позивач, з урахування заяви про зменшення позовних вимог від 28 липня 2017 року, просив суд: стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 14 липня 2017 року у розмірі 4081 446,26 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2958345,35 грн., прострочена заборгованість зі сплати процентів 140899,71 грн., заборгованість зі сплати процентів 20019,49 грн., заборгованість за нарахованими комісійними винагородами 887,50 грн., прострочена заборгованість за комісійними винагородами 7201,44 грн., три проценти річних від простроченого основного боргу 192874,04 грн., три проценти річних по простроченим процентам 1202,88 грн., три проценти річних по простроченим комісійним винагородам 65,89 грн., інфляційне збільшення боргу за основним боргом 751534,26 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим процентам 8044,98 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам 370,72 грн.; стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, станом на 14 липня 2017 року, у розмірі 4081446,26 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2958345,35 грн., прострочена заборгованість зі сплати процентів 140899,71 грн., заборгованість зі сплати процентів 20019,49 грн., заборгованість за нарахованими комісійними винагородами 887,50 грн,. прострочена заборгованість за комісійними винагородами 7201,44 грн., три проценти річних від простроченого основного боргу 192874,04 грн., три проценти річних по простроченим процентам 1202,88 грн., три проценти річних по простроченим комісійним винагородам 65,89 грн., інфляційне збільшення боргу за основним боргом 751534,26 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим процентам 8044,98 грн., інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам 370,72 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2016 року у відкритті провадження за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим,що судом першої інстанції не було враховано часткової сплати позичальником суми заборгованості, що впливає для визначення строку дії поруки. Також посилається, що судом не було враховано отримання позичальником останнього траншу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року скасовано. Позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року станом на 14 липня 2017 року у розмірі 4 081 446,26 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 2 958 345,35 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 140 899,71 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 20 019,49 грн, заборгованість за нарахованими комісійними винагородами - 887,50 грн, прострочена заборгованість за комісійними винагородами 7 201,44 грн, 3 % річних від простроченого основного боргу - 192 874,04 грн, 3 % річних по простроченим відсоткам - 1 202,88 грн, 3 % річних по простроченим комісійним винагородам - 65,89 грн, інфляційне збільшення боргу за основним боргом - 751 534,26 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим відсоткам - 8 044,98 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам - 370,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» судові витрати по 77 741,07 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в частині позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в частині позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 29 січня 2014 року між ПАТ «Ощадбанк» та ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» укладений договір кредитної лінії №6, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у розмірі 3200000,00 грн. зі сплатою 19,0 % річних, з остаточним терміном повернення не пізніше 27 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 2.3.3 кредитного договору, сторони погодили збільшення/ зменшення діючого ліміту кредитування у строки згідно з таким графіком: з дати надання кредиту по 31 серпня 2016 року 3 200 000 грн; з 01 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року 2 700 000 грн; 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року 2 200 000 грн; 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року 1 700 000 грн; 01 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року 1 200 000 грн; з 01 січня 2017 року по дату остаточного погашення 700000 грн.

Позичальник зобов`язався здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування (пункт 2.3.3 кредитного договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 січня 2014 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 6, між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 7.

За умовами укладених договорів поруки, поручитель ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 , кожен окремо, зобов`язалися перед АТ «Ощадбанк» відповідати солідарно з боржником, в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до пунктів 4.1 договорів поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого зобов`язання за кредитним договором.

25 січня 2016 року ПАТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовними вимогами до ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року у справі № 905/3385/16, що набрало законної сили, стягнуто з ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії від 29 січня 2014 року № 6 станом на 31 січня 2017 року у розмірі 3 356 288,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 947 235,93 грн, інфляційне збільшення боргу 282 135 грн, три проценти річних 126 917, 27 грн. Встановлено відсутність заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06 квітня 2017 року розстрочено виконання рішення Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2017 року у справі № 234/12041/17, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Ощадбанк» про зміну договору поруки відмовлено.

Відповідно до наданого ПАТ «Ощадбанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14 липня 2017 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 4 081 446,26 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 958 345,35 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 140 899,71 грн, заборгованість за нарахованими процентами 20 019,49 грн, заборгованість за нарахованими комісійними винагородами 887,50 грн, прострочена заборгованість за комісійними винагородами 7 201,44 грн, три проценти річних від простроченого основного боргу 192 874,04 грн, три проценти річних по простроченим процентами 1 202,88 грн, три проценти річних по простроченим комісійним винагородам 65,89 грн, інфляційне збільшення боргу за основним боргом 751 534,26 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим процентам 8 044,98 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам 370,72 грн.

Суд першої інстанції враховуючи, що у Договорах поруки №6 та № 7 від 29 січня 2014 року, згідно з якими поручителями є відповідачі, не встановлений строк їх дії суд першої інстанції прийшов до висновку, що банк звернувся до поручителів з пропуском шестимісячного строку передбаченого нормами ст.559 ЦК України, виходячи з того, що даний строк починається з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту отримання останнього чергового траншу від 04 липня 2014 року, тобто з 05 липня 2014 року по 04 січня 2015 року, тоді як з вимогою про виконання кредитного зобов`язання (звернення до суду з позовом) відбулося лише 25 січня 2016 року, тому надана порука ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є припиненою.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року скасовано. Позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії № 6 від 29 січня 2014 року станом на 14 липня 2017 року у розмірі 4 081 446,26 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 2 958 345,35 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 140 899,71 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 20 019,49 грн, заборгованість за нарахованими комісійними винагородами - 887,50 грн, прострочена заборгованість за комісійними винагородами 7 201,44 грн, 3 % річних від простроченого основного боргу - 192 874,04 грн, 3 % річних по простроченим відсоткам - 1 202,88 грн, 3 % річних по простроченим комісійним винагородам - 65,89 грн, інфляційне збільшення боргу за основним боргом - 751 534,26 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим відсоткам - 8 044,98 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам - 370,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» судові витрати по 77 741,07 грн з кожного.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в частині позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в частині позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без змін.

Наразі переглядається рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 341/416/20 (провадження № 61-5611св22) зазначено, що: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступлено від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, і зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року у справі № 357/10904/17 (провадження № 61-44683св18) зазначено, що: «у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-35цс15 зазначено, що «висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій про стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справі, яка переглядається, встановлено, що зобов`язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні».

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 381/4163/14-ц (провадження № 61-11814св20), з посиланням на постанову Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) зазначено, що: «умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя».

Строк дії поруки, будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може (див. постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наданого ПАТ «Ощадбанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14 липня 2017 року, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, розмір заборгованості за кредитним договором становить 4 081 446,26 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 958 345,35 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 140 899,71 грн, заборгованість за нарахованими процентами 20 019,49 грн, заборгованість за нарахованими комісійними винагородами 887,50 грн, прострочена заборгованість за комісійними винагородами 7 201,44 грн, три проценти річних від простроченого основного боргу 192 874,04 грн, три проценти річних по простроченим процентами 1 202,88 грн, три проценти річних по простроченим комісійним винагородам 65,89 грн, інфляційне збільшення боргу за основним боргом 751 534,26 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим процентам 8 044,98 грн, інфляційне збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам 370,72 грн.

В той же час, рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року у справі № 905/3385/16, що набрало законної сили, стягнуто з ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії від 29 січня 2014 року № 6, станом на 31 січня 2017 року, у розмірі 3 356 288,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 2 947 235,93 грн, інфляційне збільшення боргу 282 135 грн, три проценти річних 126 917,27 грн. Встановлено відсутність заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів враховує, що 29 січня 2014 року між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» укладений договір кредитної лінії №6, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у розмірі 3 200 000 грн зі сплатою 19,0 % річних, з остаточним терміном повернення не пізніше 27 січня 2017 року. Умовами кредитного договору передбачено надання позичальнику кредитних коштів окремими частинами (траншами); відповідно до пункту 2.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язався здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування; останній транш у межах дозволеного ліміту кредитування ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» отримало 24 липня 2014 року у розмірі 200 000 грн. Тобто, з урахуванням пункту 2.3.3 кредитного договору, транш, отриманий ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» 24 липня 2014 року, мав бути сплачений 25 липня 2015 року.

Дослідивши надану Банком виписку, колегією суддів встановлено, що Банком здійснено 27 траншів за 21 розпорядженням за період з 30 січня 2014 року по 24 липня 2014 року. Заборгованість за 18 траншами було повернуто Банку внесками, станом на 24 липня 2017 року. Заборгованість за траншем від 18 квітня 2014 року в розмірі 1 255 200 грн. мала бути сплачена до 18 квітня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 18 жовтня 2015 року. Заборгованість за траншами від 30 квітня 2014 року в сукупному розмірі 77 138 грн. мала бути сплачена до 30 квітня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 30 жовтня 2015 року. Заборгованість за траншем від 05 травня 2014 року в розмірі 129 204 грн. мала бути сплачена до 05 травня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 05 листопада 2015 року. Заборгованість за траншем від 10 червня 2014 року в розмірі 230000 грн. мала бути сплачена до 10 червня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 10 грудня 2015 року. Заборгованість за траншами від 17 червня 2014 року в сукупному розмірі 460450 грн. мала бути сплачена до 17 червня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 17 грудня 2015 року. Заборгованість за траншем від 01 липня 2014 року в розмірі 130000 грн. мала бути сплачена до 01 липня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 01 січня 2016 року. Заборгованість за траншем від 04 липня 2014 року в розмірі 1199550 грн. мала бути сплачена до 04 липня 2015 року, та звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним траншем з поручителя позивач мав до 04 січня 2016 року.

Таким чином, початок перебігу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка включає у себе всі отримані позичальником транші, слід визначати за датою отримання кожного траншу за кредитним договором.

Зважаючи на пропуск шестимісячного строку, який встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України щодо траншів, отриманих ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» до 24 липня 2014 року, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із поручителя ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредитної лінії №6 від 29 січня 2014 року станом на 14 липня 2017 року у розмірі 200 000 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з поручителя ОСОБА_1 простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 140 899,71 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 20 019,49 грн, заборгованості за нарахованими комісійними винагородами у розмірі 887,50 грн, простроченої заборгованості за комісійними винагородами у розмірі 7 201,44 грн колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 23 лютого 2017 року, в задоволенні даних вимог до боржника ТОВ «Юнион-Нефтепродукт» відмовлено, а відтак відсутні підстави для стягнення даних сум з поручителя ОСОБА_1 .

Що стосується вимог позивача про стягнення з поручителя ОСОБА_1 інфляційного збільшення боргу за основним боргом 751 534,26 грн, інфляційного збільшення боргу по простроченим процентам 8 044,98 грн, інфляційного збільшення боргу по простроченим комісійним винагородам 370,72 грн, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що позивачем не надано доказів належного повідомлення поручителя ОСОБА_1 про прострочення виконання вимог боржником ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», а відтак нарахування інфляційних збільшень до звернення з позовом до поручителя ОСОБА_1 є безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

Відносно вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченого основного боргу 192 874,04 грн, трьох процентів річних по простроченим процентами 1 202,88 грн, трьох процентів річних по простроченим комісійним винагородам 65,89 грн, колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів належного повідомлення поручителя ОСОБА_1 про прострочення виконання вимог боржником ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», а рішенням Господарського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року три проценти річних стягнуті з боржника ТОВ «Юнион-Нефтепродукт», а відтак санкції, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, не можуть бути застосовані до поручителя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову АТ «Ощадбанк» до нього та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредитної лінії №6 від 29 січня 2014 року станом на 14 липня 2017 року у розмірі 200 000 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги, пропорційно відсотку задоволених позовних вимог, що становить 4,9% ((200 000 грн / 4 081 466,26 грн) х 100% = 4,9%), в розмірі 13 618,35 грн ((63 649,61 грн + 91 832,53 грн + 122 443,38 грн) х 4,9% = 13 618,35 грн).

Крім того, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги, пропорційно до незадоволених вимог, в розмірі 121 061,58 грн (127 299,24 грн х (100% - 4,9%) = 121 061,58 грн).

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () заборгованість за Договором кредитної лінії №6 від 29 січня 2014 року станом на 14 липня 2017 року у розмірі 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () судовий збір в розмірі 13 618,35 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 121 061,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 травня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида