Провадження № 2-зз/369/26/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої О.І.,

секретаря Херенкової К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Божок Алли Олександрівни про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №369/14014/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири, набутої під час шлюбу, особистою власністю,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2024 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокат Божок Алла Олександрівна звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №369/14014/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири, набутої під час шлюбу, особистою власністю.

Свої вимоги мотивували тим, що під час розгляду справи ухвалою суду було накладено арешт на спірне нерухоме майно, на момент подачі заяви про скасування арешту майна справу розглянуто, позов задоволено проте заходи забезпечення позову не скасовано.

На підставі вищезазначеного представник позивача просила скасувати арешт майна, накладений під час розгляду справи № 369/14014/18.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2018 року цивільну справу передано на розгляд судді Дубас Т.В.

Ухвалою судді Дубас Т.В. від 17 грудня 2018 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі.

Ухвалою судді Дубас Т.В. від 17 грудня 2018 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частку майна задоволено частково. Постановлено накласти арешт на 1-кімнатну квартиру загальною площею 38,90 кв.м., жилою площею 17,30 кв.м. за АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . У решті вимог заяви відмовлено.

Рішенням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Ухвалено поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 38,90 кв.м, житловою площею 17,30 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 : залишити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 38,90 кв.м, житловою площею 17,30 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . У решті позовних вимог відмовлено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 524,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири, набутої під час шлюбу, особистою власністю відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення; рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 залишено без задоволення; рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року залишено без змін.

Отже рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року набрало законної сили 31 березня 2021 року.

Згідно із ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, та, приймаючи до уваги той факт, що розгляд справи, в рамках якої вживалися заходи забезпечення позову було закінчено та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року набрало законної сили 31 березня 2021 року, обставини у справі свідчать про відсутність достатніх підстав для наявності на даний час вжитих ухвалою суду від 17 грудня 2018 року заходів забезпечення позову, а тому суд вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у даній справі, в зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 158, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Божок Алли Олександрівни про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №369/14014/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири, набутої під час шлюбу, особистою власністю, - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року, шляхом зняття арешту, накладеного на на 1-кімнатну квартиру загальною площею 38,90 кв.м., жилою площею 17,30 кв.м. за АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва