Провадження № 2/947/619/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

Представника позивача адвоката Камочкіної А.Ю.

Представника відповідача адвоката Галайчук Г.С.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

ОСОБА_1 просить суд, на період військового стану в Україні та перебування дитини за кордоном , зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому у спілкуванні з донькою та визначити спосіб участі у спілкуванні з донькою шляхом спілкування у режимі телефонних розмов та відео зв`язку у вільний від дошкільного навчання доньки час без присутності відповідача та інших осіб.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти такого способу участі батька у спілкуванні із дитиною але просила визначити чіткий час спілкування - кожну середу у період з 20:00 по 21:00 годин по київському часу та кожної суботи у період часу з 10:00 по 11:00 годин по київському часу.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 11.09.2023 року ( а/с 2) та оплачена судовим збором у розмірі 1073,50 грн.(а/с 1 ).

Позовні вимоги у первісної заяві були заявлені про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною шляхом визначення графіку зустріч у вихідні дні а також спільного відпочинку у літній період і святкування певних свят.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2023 року головуючим визначено Луняченко В.О. ( а/с 39).

Ухвалою суду від 02.10..2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження із викликом учасників справі до судових засідань ( а/с 41).

03.11.2023 року від представника відповідача надано до суду відзив на позовну заяву про заперечення проти заявлених позовних вимог та врахування судом факту тимчасового виїзду відповідачки із донькою за межі України на період військового стану ( а/с 63).

Згідно листа від 29.12.2023 року на ім`я ОСОБА_3 від Служби у справах дітей Одеської міської ради повідомляється що внаслідок виїзду відповідачки із дитиною за межами України служба у справах дітей залишає без розгляду заяву про визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини ( а/с 120).

Із заявою про закриття провадження у звязку із непідсудністю справи судом України звернулась представник відповідачки 09.02.2024 року ( а/с 128).

Судом 07.03.2024 відмовлено у клопотанні про закриття провадження та надано строку для уточнення позивачем вимог (а/с 156).

29.03.2024 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог за змістом яких позивач просив , на період військового стану в Україні та перебування дитини за кордоном , зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому у спілкуванні з донькою та визначити спосіб участі у спілкуванні з донькою шляхом спілкування у режимі телефонних розмов та відео зв`язку у вільний від дошкільного навчання доньки час без присутності відповідача та інших осіб.

Після надання судом представнику відповідача строку на визначення позиції щодо нових вимог у судовому засіданні 23.04.2024 представник відповідачки заявила що відповідачка не заперечує проти такого способу участі батька у спілкуванні із дитиною але просила визначити чіткий час спілкування - кожну середу у період з 20:00 по 21:00 годин по київському часу та кожної суботи у період часу з 10:00 по 11:00 годин по київському часу.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 30.11.2018 року ( шлюб зареєстрований Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ) та згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2021 року у справі №947/35702/21 шлюб розірвано (а/с 21).

У період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась спільна донька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ( а/с 13).

На період воєнного стану в Україні відповідачка та донька виїхали за межі України , що визнається сторонами і не потребують додаткового доказування.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із визначенням порідку спілкування з неповнолітньою дитиною того із батьків що проживає окремо врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

При визначенні позиції суду у даних обставинах, які стосуються можливості визначення судом способу участі батька у спілкуванні із дитиною, яка тимчасово, у звязку із воєнним станом в Україні , разом із матерію тимчасово знайшли притул поза межами Україні ( в даному випадку у Німеччині ) судом враховується правовий висновок Верховного Суду, визначений у постанові від 07 грудня 2023 року у справі №569/14585/21.

Так, розглядаючи питання пов`язане із можливістю визначення батьку порядку спілкування із дитиною, яка разом із матерію тимчасово проживає за кордоном Верховний суд зазначив:

«Встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дочкою та сином, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суди дійшли правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідачку на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозвязку через мобільні телефони, що буде сприяти підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України».

У даному випадку суд приймає до уваги, що органом опіки та піклування не надано відповідного висновку , однак сторонами фактично погоджена можливість , на період перебування дитини за кордоном у звязку із військовим станом в Україні, спілкування дитини із батьком режимі телефонних розмов та відео зв`язку кожної середи у період з 20:00 по 21:00 годин по київському часу та кожної суботи у період часу з 10:00 по 11:00 годин по київському часу, а тому є підставі для визначення саме такого режиму спілкування як такого що враховують інтереси як дитини так і батьків , а тому такого що підлягає визначенню як можливого для встановлення у даному випадку.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Враховуючи викладене суд вважає за необхідним при визначенні способу участі батька у спілкуванні із дитиною водночас і зобов`язати мати ( відповідачку ) не перешкоджати батьку у спілкуванні із дитиною, у спосіб визначений судом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради ( , місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул Академіка Корольова, 9 ) як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини та визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) не перешкоджати ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) у спілкуванні , у спосіб визначений судом, з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити, на період воєнного стану та знаходження дитини за кордоном, ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) спосіб участі у вихованні дитини шляхом спілкування із донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у режимі телефонних розмов та відео зв`язку кожного вівторку у період з 20:00 по 21:00 годин по київському часу та кожної суботи у період часу з 10:00 по 11:00 годин по київському часу, без участі у спілкуванні відповідача або третіх осіб.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено судом 29.04.2024.

Суддя Луняченко В. О.