КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №373/45/23 Головуючий у І інстанції - Хасанова В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5555/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та витрат на правову допомогу, -

установив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із позовом до АТ «СК «Країна» про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 11 жовтня 2021 року по вул.С. Кемського в м. Коростені відбулася ДТП за участю водія автомобіля марки «NissanLeaf», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , внаслідок якої пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Коростенській ЦМЛ.

За фактом ДТП 12 жовтня 2021 року було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000669, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

За заявою представника позивачів від 16 лютого 2022 року про виплату страхового відшкодування синам загиблого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ПрАТ «СК «Країна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «NissanLeaf», н.з. НОМЕР_1 , було відкрито страхову справу №66333/Ж.

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складала 72000 грн., по 36000 грн. кожному з позивачів як відшкодування моральної шкоди.

10 квітня 2022 року постановою слідчого вказане вище кримінальне провадження було закрите.

На виконання вимог ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачами надано ПрАТ «СК «Країна» всі необхідні документи, в тому числі на підтвердження відсутності інших претендентів на отримання страхового відшкодування.

Проте, 19 липня 2022 року відповідачем виплачена сума страхового відшкодування моральної шкоди для обох позивачів у загальному розмірі 14400 грн., що становить 20% від заявленої суми, та листом від 17 серпня 2022 року повідомлено про таке рішення з мотивацією часткової виплати.

Так, страхове відшкодування відповідач розрахував за формулою, де кількість осіб, які мають право на отримання такого відшкодування - 5, а не 2; кількість осіб, відповідальних за заподіяння шкоди 2, а не 1.

Отже, вважає відмову відповідача у виплаті 80% страхового відшкодування необґрунтованою та незаконною.

Зазначають, що сума несплаченого страхового відшкодування становить по 28800 грн. моральної шкоди для кожного з позивачів.

Крім того, посилались на ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої, зокрема, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, та на ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, просили суд, з врахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 28800 грн. страхового відшкодування; 11164,93 грн. пені, 696,52 грн. 3% річних, 3661,55 грн. інфляційних втрат; 8500грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з відповідача АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 28800 грн. страхового відшкодування; 11164,93 грн. пені, 696,52 грн. 3% річних, 3661,55 грн. інфляційних втрат; 8500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

РішеннямПереяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2023 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 4800 грн.; пеню в розмірі 2288,21 грн.; інфляційні втрати в розмірі 875,82грн. та 3% річних в розмірі 146,17грн.

Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 4800 грн.; пеню в розмірі 2288,21 грн.; інфляційні втрати в розмірі 875,82грн. та 3% річних в розмірі 146,17грн.

Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1615 грн.

Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1615 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання, щодо судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовленихпозовних вимог, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що суд першої інстанції, супереч положенням, які регулюють функціонування Державного реєстру актів цивільного стану громадян, та вимогам ЦПК України, які встановлюють порядок надання доказів, не врахував того, що фотокартка пам`ятника, встановленого для ОСОБА_5 , є доказом, який належним чином підтверджує її загибель.

Вказують, що суду першої інстанції не було надано доказів грубої необережності пішохода ОСОБА_4 .

Відповідачем суду не надано, окрім твердження щодо відсутності світлоповертальних елементів на загиблому, а тому на їх думку, підстави для звільнення відповідача, як страховика, від обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку відсутні.

Просили суд, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою, позивачі подали клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, просили суд стягнути з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі по 4000 грн. на кожного.

На вказану апеляційну скаргу, АТ «СК «Країна» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що станом на дату прийняття рішення щодо розрахунку розміру страхового відшкодування - страховий акт №01/66333/Ж/1/3.2.29 від 19 липня 2022 року та страховий акт №01/66333/Ж/3.2.29 від 19 липня 2022 року, згідно з п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на відшкодування мали дружина, батьки та діти загиблого.

Заява від представника позивачів з копією відповіді про наявність відомостей про смерть ОСОБА_6 - дружини загиблого, та ОСОБА_7 - батька загиблого, була надіслана 02 вересня 2022 року.

Також вказує на те, що заява про долучення документів від 19 жовтня 2022 року містить інформацію, щодо відсутності в Держреєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_5 .

Крім того, відзначила, що поділ відповідальності між водієм та пішоходом при розрахунку суми страхового відшкодування є правомірним з огляду на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якими визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування зменшується.

Так, згідно постанови про закриття кримінального провадження, попередити наїзд на пішохода ОСОБА_4 водієм ОСОБА_3 було неможливим, оскільки причиною ДТП став раптовий вихід на проїжджу частину пішоходом поза межами пішохідного переходу, в темний час доби, за відсутності на своєму одязі світловідбивних елементів.

В зв`язку з означеним, АТ «СК «Країна» вказує, що суд першої інстанції вірно встановив та частково задовольнив позовні вимоги про доплату страхового відшкодування з розрахунку кількості осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування в розмірі 4800 грн. для кожного з позивачів.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано їх доводи, щодо визначення боргових періодів, в частині обрахунку початку перебігу строку прострочення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до абз.4 п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перебіг строку відшкодування пені припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням, зокрема, у кримінальній справі, законної сили.

Так, АТ «СК «Країна» стало відомо про набрання законної сили постановою про закриття кримінальної справи лише 08 липня 2022 року, а тому граничний строк виплати страхового відшкодування мав наступити 06 жовтня 2022 року - із 91 дня, а саме за період з 07 жовтня 2022 року по 06 січня 2023 року на суму 604,93 грн. для кожного з позивачів.

Щодо розподілу судових витрат позивачів на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, вважає неспівмірним та непропорційним розмір заявлених витрат на правничу допомогу адвоката Скочиляс І.М. при розгляді прави в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з цим вказують, що такі витрати не можуть бути покладені на відповідача в повному обсязі.

Просило суд, прийняти даний відзив, долучити його до матеріалів справи та врахувати викладені в ньому доводи під час розгляду справи.

На вказаний відзив від позивачів надійшла відповідь, в якій вони вказують на необґрунтованість доводів відповідача щодо розрахунку суми страхового відшкодування, яка підлягає виплаті.

Крім того, з посиланням на відповідні постанови Верховного Суду, позивачі обґрунтовували застосування ст. 625 ЦК України до правовідносин з виплати страхового відшкодування.

Разом з тим, звертали увагу, що витрати на правову допомогу позивачів, підтверджуються відповідними доказами, які було долучено до позовної заяви, відтак, вимога про стягнення коштів на правничу допомогу є обґрунтована та підтверджена належними та допустимими доказами.

Просили суд, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що11 жовтня 2021 року близько 18 год 40 хв навпроти будинку №16 по вул. Сергія Кемського в м. Коростень Житомирської області стався наїзд автомобіля «NissanLeaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався зі сторони центру в напрямку автодороги Київ-Ковель, на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.

Від отриманих внаслідок даної ДТП тілесних ушкоджень пішохід ОСОБА_4 помер.

12 жовтня 2021 року за фактом ДТП Коростенським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0000669 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

16 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подав до АТ «СК «Країна» заяву про виплату страхового відшкодування для синів померлого ОСОБА_4 - потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 36000 грн. моральної шкоди для кожного.

До заяви додав відповідні докази, зокрема, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданого 24 жовтня 1985 року; копію повторного свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_4 , виданого 31 березня 2017 року; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті щодо ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію поліса №АР4999913, чинного на 11 жовтня 2021 року, страхова компанія АТ «СК «Країна», транспортний засіб NissanLeaf, д/н НОМЕР_1 .

04 липня 2022 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8 до АТ «СК «Країна» подано заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування, а саме копії постанови слідчого СВ Коростенського РУП ГУ НП Житомирської області від 10 квітня 2022 року про закриття кримінальної справи, згідно з якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 12 жовтня 2021 року за №0000669 від 12 жовтня 2021 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно з копією платіжної інструкції від 19 липня 2022 року №7296 АТ «СК «Країна» сплачено ТОВ «ЮК» «Центр Автовиплата Плюс» 7200грн. страхового відшкодування по страховому акту №01/66333/Ж/3.2.29 від 19 липня 2022 року.

Аналогічна виплата на ту ж суму здійснена на рахунок ТОВ «ЮК» «Центр Автовиплата Плюс» по страховому акту №01/66333/Ж/1/3.2.29 від 19 липня 22 року.

17 серпня 2022 року на запит представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , АТ «СК «Країна» повідомлено про розрахунок розміру виплачених страхових відшкодувань моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого за страховим випадком, який відбувся 11 жовтня 2021 року, та надано страхові акти №01/66333/Ж/1/3.2.29 та №01/66333/Ж/3.2.29.

02 вересня 2022 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8 до АТ «СК «Країна» подано заяву про долучення документів а саме: повідомлення відділу ДРАЦС у місті Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) МЮ України від 24 серпня 2022 року за №729/22.28-101 про те, що відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть, складеного на ОСОБА_5 , 1937 року народження, не виявлено, актові записи про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - наявні.

Також в заяві висловлено прохання про виплату страхового відшкодування для синів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі по 28000 грн. кожному.

13 вересня 2022 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на адресу АТ «СК «Країна» направлено фото встановленого пам`ятника ОСОБА_5

19 жовтня 2022 року долучено повідомлення відділу ДРАЦС у місті Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) МЮ України від 06 жовтня 2022 року за №888/22.28-101 про відсутність актового запису про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 10 листопада 2022 року долучено відповідь відділу ДРАЦС у місті Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) МЮ України від 04 листопада 2022 року за №1011/22.28-101 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 28 листопада 2022 року долучено відповідь відділу ДРАЦС у місті Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) МЮ України від 11 листопада 2022 року за №1016/22.28-101 про наявність актового запису про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ; 15грудня 2022 року долучено Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

15 грудня 2022 року АТ «СК «Країна» надало роз`яснення щодо виплаченої 19 серпня 2022 року суми страхового відшкодування в розмірі 14400 грн, виходячи з формули (((12*6000,00 грн)/5)/2*21) = 14400 грн., де 12 - кількість мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку; 6000грн. - розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановлений законодавством на день настання страхового випадку; 5 - кількість осіб, які мають право отримати страхове відшкодування у зв`язку з смертю потерпілого за законом (дружина, батьки, діти загиблого); 2 - кількість осіб, відповідальних за спричинену шкоду внаслідок ДТП; 21 - кількість осіб, які отримали страхове відшкодування в рівних частках (діти потерпілого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті матері загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Фотографія встановленого пам`ятника, надана суду, не є таким доказом та не може бути взята судом до уваги при розрахунку розміру страхового відшкодування.

Позивачам володільцем джерела підвищеної небезпеки була завдана шкода (пов`язана із смертю потерпілого).

Проте, суд першої інстанції вказав, що виникнення вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого, який не впевнився у відсутності безпеки для себе та інших учасників руху, перетинав проїжджу частину автодороги у темну пору доби, поза пішохідним переходом, безпосередньо перед транспортним засобом, що наближається, не мав на своєму одязі світлоповертальних елементів, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, що в сукупності і призвело до наїзду на нього автомобіля.

Таким чином, при розрахунку суми страхової виплати суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтований поділ відповідальності між водієм ОСОБА_3 та загиблим пішоходом ОСОБА_4 .

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В ст. 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Означені норми кореспондуються з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, відповідно до якого, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, поміж іншим, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 35 зазначеного вище закону, визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої долучаються документи, передбачені вказаною статтею.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (розмір регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кількість осіб, які мають право отримати страхове відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_4 становить - три особи: матір - ОСОБА_5 та двоє дітей загиблого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті матері загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Фотографія встановленого пам`ятника, надана суду, не є таким доказом та не може бути взята судом до уваги при розрахунку розміру страхового відшкодування.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що, згідно з копією постанови слідчого СВ Коростенського РУП ГУ НП Житомирської області від 10 квітня 2022 року про закриття кримінальної справи, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000669 від 12 жовтня 2021 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, зі змісту постанови слідує, що з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП в даних умовах дорожнього руху слід вважати раптовий вихід (вибіг) на смугу руху автомобіля «NISSAN LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_5 , пішохода на відстані, яка менша за відстань, необхідну для своєчасного застосування технічних заходів водієм ОСОБА_3 у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України.

В діях водія ОСОБА_3 невідповідностей технічним вимогам п.12.3 ПДР України не вбачається.

В даній дорожній обстановці пішохід ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки та права пішоходів» ПДР України.

Відповідно до п.4.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку.

Пунктами 4.3. та 4.7. встановлено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху; пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачам володільцем джерела підвищеної небезпеки була завдана шкода (пов`язана із смертю потерпілого).

Проте, виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого, який не впевнився у відсутності безпеки для себе та інших учасників руху, перетинав проїжджу частину автодороги у темну пору доби, поза пішохідним переходом, безпосередньо перед транспортним засобом, що наближається, не мав на своєму одязі світлоповертальних елементів, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, що в сукупності і призвело до наїзду на нього автомобіля.

За вказаних обставин, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі частини другої статті 1193 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розрахунку суми страхової виплати необхідно здійснювати поділ відповідальності між водієм ОСОБА_3 та загиблим пішоходом ОСОБА_4 .

Разом тим, колегія суддів також погоджується з визначенням боргових періодів для стягнення з АТ «СК «Країна» пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) дійшла висновку, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивачів з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд апеляційної інстанції залишив рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то вимоги позивачів про стягнення на їх користь витрат на правову (правничу) допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба