Справа № 548/2370/23
Провадження №2/548/65/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.01.2024 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді Миркушіної Н.С.,
за участю секретаря судового засідання Калініченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про поділ в натурі земельної ділянки,-
Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
Позивачка вказує, що вона бажає виділити свою 1/2 частину з даної земельної ділянки, але не може це зробити в позасудовому порядку, оскільки правовий режим спільної часткової власності на земельну ділянку перешкоджає їй розпоряджатися належним їй майном без погодження з іншим співвласником.
На підставі вищенаведеного позивачка змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 11.10.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та витребувано докази.
Ухвалою суду від 06.11.2023 року відкладено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 11.12.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду та повторно витребувано докази.
Ухвалою суду від 26.12.2023 року відкладено відкрите судове засідання.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Подорожняк В.В.не зявився, подав заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності та вказав, що позов підтримує та просив його задоволити.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
Представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спадкодавцем вищевказаного майна була мати позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка отримала дане майно на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19.08.2016 року у справі №548/1202/16-ц, провадження № 2/548/680/16, яким встановлено, що вищевказана земельна ділянка раніше належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія Р1 № 505307.
Із вищевказаного судового рішення слідує, що ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Також спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2 . Відповідно до повідомлення Хорольської державної нотаріальної контори № 2248/01-16 від 25.11.2015 року слідує, що 14.01.2003 року у Хорольській держнотконторі за №13/2003 відкрито спадкову справу на майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 (від його імені діяла по довіреності ОСОБА_6 ).
04.03.2003 року на підставі спільної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом Хорольською держнотконторою по даній спадковій справі ОСОБА_3 дружині спадкодавця, та ОСОБА_2 - сину спадкодавця було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на бланку ВАС 783644 за реєстровим № 364, згідно якого вищевказані особи в рівних частках успадкували 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 . Інші свідоцтва про право на спадщину на будь-яке інше спадкове майно по даній справі не видавались.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Не оформлення спадкових прав на земельну ділянку та нездійснення державної реєстрації права власності на належну частину спадкового майна (1/2 частки земельної ділянки) унеможливлює вирішення даного спору у досудовому порядку шляхом укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 31-2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею.
Виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 , хоча не оформив своїх спадкових прав щодо земельної ділянки (паю), що доводиться копією спадкової справи №13/2003 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка була відкрита 14.01.2003 року у Хорольській державній нотаріальній конторі.
Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР на час смерті ОСОБА_4 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Спадкоємець прийняв спадщину оскільки він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Правовий режим спільної часткової власності на земельну ділянку перешкоджає позивачу розпоряджатися належним їй майном без погодження з іншим співвласником так як він на цей час формально відсутній.
У відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).
За ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.2 даної статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності.
Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За частиною 2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Статтею 364 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
При цьому, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).
Частиною 1 ст.367 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до ч.1 ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Згідно із ч.3 даної статті, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Отже, права чи інтереси осіб мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 р. по справі № 501/2148/17.
Отже, викладенний в позовних вимогах варіант поділу спадкової земельної ділянки, площу якої неможливо поділити порівну, за якого є найменшою різниця в частках співвласників, є справедливим, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам закону та не порушує прав на земельну ділянку обох співвласників, крім того виділена частина позивача менша ніж частина відповідача.
Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268,280 -283 315-319, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст. ст. 355, 356, 358,364, 367 ЦК України, ст.88 ЗК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про поділ в натурі земельної ділянки, задовольнити повністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.
Повний текст судового рішення складено 16.01.2024 року.
Суддя: Н.С.Миркушіна