Справа № 209/5773/24
Провадження № 2-з/209/41/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Юрченко Я.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Швеця Михайла Вікторовича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Швець Михайлом Вікторовичем до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович, про скасування рішення державного реєстратора, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і накласти заборону на вчинення будь-яких дій по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам (продаж, дарування, міна, найм, виділ часток, передача в іпотеку, передача до статутного капіталу юридичних осіб, передача на зберігання третім особам, передача у довірчу власність, та інше) цього нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 цієї норми передбачена можливість забезпечення позову судом шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Пунктом 4 ч. 1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель С.О.:

- за індексним 01.07.2024 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 номером НОМЕР_1 від на квартиру, загальною площею 49.2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

- за індексним номером 73896397 від 01.07.2024 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 63 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04;

та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 вищезазначені квартири на користь ОСОБА_1 ; поновити за ОСОБА_1 право власності на вищезазначені квартири.

За вказаних вище обставин, оскільки з позовної заяви та додатків до неї вбачається наявність між сторонами спору щодо права власності на квартири, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , суд частково погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії, оскільки подальше відчуження відповідачем спірного майна на користь інших осіб, реєстрація та вселення до квартир третіх осіб, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі можливого задоволення позову та захисту порушених прав позивача в обраний останнім спосіб. Підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна, про яке просить представник позивача, є необґрунтованими та невмотивованими у поданій заяві, в тому числі, з огляду на підставу та предмет позовної заяви.

Таким чином, враховуючи підстави та предмет пред`явленого позову, адекватність та співмірність заходів забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Також суд враховує, що запропонований стороною позивача вид забезпечення позову узгоджується з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, такий вид забезпечення позову має тимчасовий характер, не позбавляє відповідача право вільного користування належним йому майном до розв`язання спору по суті.

В зв`язку з цим, суд також не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 258-260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Швеця Михайла Вікторовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти заборону на вчинення будь-яких дій по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам (продаж, дарування, міна, найм, виділ часток, передача в іпотеку, передача до статутного капіталу юридичних осіб, передача на зберігання третім особам, передача у довірчу власність, та інше) квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04);

Накласти заборону на вчинення будь-яких дій по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам (продаж, дарування, міна, найм, виділ часток, передача в іпотеку, передача до статутного капіталу юридичних осіб, передача на зберігання третім особам, передача у довірчу власність, та інше) квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04).

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки до 09 серпня 2027 року включно.

Суддя Я.О.Юрченко