Справа № 522/2847/23
Номер провадження № 2/521/409/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу «Граф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом Обслуговуючий кооператив «ГРАФ» до ОСОБА_1 , за яким просить стягнути з відповідача на користь Обслуговуючого кооперативу «ГРАФ» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 19675,96 грн; інфляційні втрати в сумі 2251,14 грн; 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 1081,91 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОК «Граф» забезпечував житлово-комунальними послугами квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . В межах покладених зобов`язань на ОК «Граф» та для утримання будинку та прибудинкової території, позивачем відповідними протоколами затверджувався розмір загальнообов`язкових членських внесків та платежів на обслуговування. Відповідач свої зобов`язання не здійснює, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 19 675,96 грн. Загальна заборгованість складає 23009,01 грн., з яких 19 675,96 грн. - сума боргу, 1081,91 грн. - три відсотки річних та 2251,14 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10.05.2023р.

31.05.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву вказано, що відповідач не є членом ОК «Граф», жодних договорів щодо надання житлово-комунальних послуг з ОК «Граф», ОСББ «Граф» та ТОВ «Ханбер» не укладав. Також відповідач вказує, що матеріали справи не містять доказів перебування будинку АДРЕСА_2 на балансі чи в управлінні ТОВ «Ханбер», а потім ОК «Граф».

До суду 24.01.2024 року надійшли додаткові пояснення, які фактично є відповіддю на відзив, згідно якої представник позивача зазначає, що власник житлового приміщення несе обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території незважаючи на наявність чи відсутність договірних зобов`язань, споживачі мають оплачувати вартість комунальних послуг, які вони споживали. Докази передання будинку на баланс позивача долучені до позову.

У судове засідання 25.01.2024 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.

За відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, зважаючи на терміни розгляду справи та враховуючи, що сторони повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.81).

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що нарахована заборгованість за період з листопада 2019 року по серпень 2021 року, становить 19 675,96 грн.

01.11.2019 року ТОВ «ХанберТрейд» відповідно до акту прийому-передачі житлового комплексу з балансу на баланс (в управління) передало на баланс ОК «Граф» багатоквартирний будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору доручення від 20.10.2020р. ТОВ «ХанберТрейд» передав ОК «Граф» повноваження щодо збору коштів від фізичних або юридичних осіб (мешканців, користувачів) будинку за адресою: АДРЕСА_2 для забезпечення життєдіяльності будинку, а також для відшкодування витрат ТОВ «ХанберТрейд» за комунальні послуги.

Обслуговуючий кооператив «Граф» є неприбутковою організацією, створений та здійснює свою діяльність на підставі Господарського кодексу України, «Закону України «Про кооперацію», інших нормативно-правових актів, що слідує зі статуту ОК «Граф», затвердженого рішення Загальних зборів членів оформлене протоколом від 30.09.2020р.

Одними із видів діяльності кооперативу є:

підвищення життєвого рівня членів та асоційованих членів кооперативу, захист їх майнових інтересів і соціальних потреб;

належне утримання будинку та прибудинкової території;

забезпечення сприяння членам та асоційованим членам кооперативу в отриманні комунальних послуг належної якості та обґрунтованими цінами та виконання ними своїх завдань, пов`язаних із діяльністю кооперативу.

20.11.2020 року між ОСББ «Граф» та ОК «Граф» укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та його обслуговування, за яким Управитель зобов`язується надавати ОСББ послугу з управління та обслуговування багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСББ зобов`язується передати управителю будинок для управління та обслуговування.

10.09.2021 року вищевказаний договір угодою про розірвання договору про надання послуги управління багатоквартирним будинком та його обслуговування був розірваний.

Таким чином вбачається, що ОК «ГРАФ» протягом з листопада 2019 року по 10.09.2021р. надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 .

Тож, доводи відповідача про те, шо відсутні докази перебування будинку на балансі ОК «Граф» спростовуються матеріалами справи.

Відповідач є власником квартири в будинку, який обслуговував ОК «Граф», отримував житлово-комунальні послуги за участі кооперативу, які входять до складу членських внесків, які зобов`язаний сплачувати.

До позову додані протоколи загальних зборів членів ОК «Граф», якими зокрема затверджувалися тарифи на управління та обслуговування будинку.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Хоч і ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц).

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який визначає правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Відповідно ч.1 ст.10 цього Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; 8) відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи - 4 - подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; 9) прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (ч.2 ст.10 Закону).

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чи відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

В силу ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння з: його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст.625 ЦК України, полягає в тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Закріплена в п.10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2018 року в справі № 401/710/15-ц, провадження №6-3193 св 18.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 922/175/18).

У заявлених позовних вимогах до відповідача, позивач просив стягнути на його користь 3% річних у розмірі 1 081,91 грн; інфляційні втрати в розмірі 2251,14 грн.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нараховувати та стягувати неустойку(штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припиняти/зупиняти надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Торгова-промислова палата України засвідчила форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 (лист від 28 лютого 2022 року).

Цим документом підтверджується, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє особу від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги.

Разом з тим, воєнний стан не звільняє громадян України від сплати за комунальні послуги, однак пеня та штрафи не нараховуватимуться. У разі несплати або оплати не в повному обсязі відключення комунальної послуги забороняється.

З огляду на те, що позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних здійснено за період до 31.08.2021р., суд дійшов висновку про правомірність його нарахування, які підлягають задоволенню.

З вищевикладеного аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог у загальному розмірі 23009,01 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у розмірі 7684 грн: витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. та судовий збір 2684 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат, надано тільки договір про надання правничої допомоги від 30.06.2022р., укладений між адвокатом Кротовим І.О. та ОК «Граф».

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять ні Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги, ні акту виконаних робіт, ні доказів про сплату позивачем коштів за надання правничої допомоги.

Відтак, відповідно відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не підтверджено, що фактично ці витрати були сплачені.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Обслуговуючого кооперативу «Граф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Граф», (65012, м. Одеса вул. Морська 8а, ) заборгованість за спожиті житлово- комунальні послуги у розмірі 19675 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 96 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Граф» (65012, м. Одеса вул. Морська 8а, ) три відсотки річних у розмірі 1 081 (одна тисяча вісімдесят одна) грн. 91 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 251 (дві тисячі двісті п`ятдесят одна) грн. 14 коп.

Стягнути із Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Граф», (65012, м. Одеса вул. Морська 8а, ) судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 30 січня 2024 року.

Суддя: Д.Д. Громік