П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2024 року м. Київ

Справа №752/15370/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/3251/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Кордюкової Ж.І. 29 грудня 2023 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

на підставі недійсності правочину, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин) згідно ч. 2, 5 ст. 216 ЦК України про відшкодування моральної шкоди завданої йому та його неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Органом опіки та піклування Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації;

визначити розмір відшкодування 268400,00 грн, відшкодування яких передбачено відповідно до ст.23, ч.1 ст. 280, ч.1 ст.1173, ст. 1174 ЦК України;

вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту його особистих немайнових прав та інтересів, а також його дитини, які передбачають участь Органу опіки та піклування.

Враховуючи відсутність між ним та матір`ю дитини порозуміння, він як батько, який проживає окремо, письмовими заявами від 15 березня 2021 року, 19 березня 2021 року та 02 серпня 2021 року реалізував право на попереднє звернення до Органу опіки та піклування за захистом своїх сімейних прав та інтересів.

Він надав Органу опіки та піклування необхідні документи щодо вирішення питання його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою.

Після досягнення дочкою 6-річного віку він просив зобов`язати матір дитини узгоджувати з ним вибір навчального закладу для здобуття дочкою освіти.

Проте Орган опіки протиправно відмовив йому у розгляді зазначених звернень, на підставі невизнання його батьківських прав, повідомивши, що розгляд цих питань почнеться після встановлення факту його батьківства щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такою відмовою відповідач порушив ст.ст.215, 229, 272, 276, 277 ЦК України.

Порушення, допущене відповідачем, полягає у відмові виконання обов`язків, покладених державою, та протиправному невизнанні його батьківських права щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Невизнання його батьківства відповідно до свідоцтва про народження дитини є нікчемним правочином, а відмова відповідача в реалізації захисту його особистих та немайнових прав - протиправним правочином.

Під час розгляду справи № 753/174/21 Орган опіки та піклування жодного разу в судові засідання не з`явився, надав недостовірну інформацію органу місцевого самоврядування Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, що призвело до вчинення недійсного правочину, зокрема, надав висновок від 06 серпня 2022 року про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо дочки.

Йому та дитині відповідачем була спричинена моральна шкода, оскільки Орган опіки та піклування самоусунувся від виконання обов`язків, передбачених ч.1 ст. 17, ч.1 ст. 19, ч.1 ст. 158 СК України, та не усунув йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, а дитина була позбавлена зустрічей та спілкування з батьком. Крім того, він зазнав приниження, честі, гідності, престижу та ділової репутації, оскільки на засіданні комісії посадові особи органу місцевого самоврядування Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації поширювали щодо нього недостовірну інформацію, про що свідчить протокол та висновок від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що Органом опіки та піклування є Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, а не Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Зазначене свідчить про те, що Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації є неналежним відповідачем, а тому пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення суду, у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи, та їх неправильною оцінкою.

Позивач вказує на те, що судом першої інстанції невірно визначені предмет та підстави позову, відповідно суд не встановив належний склад учасників справи, не забезпечив реалізацію ними процесуальних прав. Позивач не звертався за вирішенням судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, або щодо вирішення спору між батьками. Зазначає, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача не передбачає письмового висновку щодо розв`язання спору встановленого ч.5 ст. 19 СК України.

Також вказує на те, що судом першої інстанції не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, рішення не грунтується на законі.

Крім цього, вказує на те, що суд першої інстанції не зупинив провадження та продовжив розгляд справи і ухвалив рішення, хоча зобов`язаний був зупинити провадження до перегляду ухвали суду від 13 листопада 2023 року про відмову у прийнятті та поверненні позивачу заяви про доповнення позовних вимог в порядку апеляційного провадження та передати всі матеріали.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 електронною поштою були подані заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації причини неявки представника суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч.1 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач, за даними свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києва, є батьком ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір`ю є ОСОБА_2 /а.с.15/.

Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в листі №100/09-100/09К-1097-286 від 01 вересня 2021 року, у відповідь на звернення позивача, повідомила його про те, що про розгляд його звернення щодо усунення перешкод у вихованні з дочкою буде здійснено після встановлення факту його батьківства щодо дитини /а.с.12/.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі №753/174/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишені без задоволення.

Позивачем при зверненні до суду з позовом надана лише копія вступної і резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі №753/174/21 /а.с.23/.

З відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що дійсно така справа перебувала на розгляді суду першої та апеляційної інстанцій. З мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі №753/174/21 вбачається, що предметом дослідження апеляційного суду був Висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3 .. Також вказано про те, що працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. … Крім того зазначено, що ОСОБА_1 15 та 19 березня 2021 року та 02 серпня 2021 року тричі звертався до Служби щодо встановлення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. Служба рекомендувала батькові подати необхідний пакет документів через Центр падання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є адміністративною послугою. Однак пакет документів передбачений законодавством щодо визначення способів участі у вихованні дитини батько так і не подав.

Надаючи оцінку Висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції вказав, що цей висновок не має обов`язкового характеру для вирішення справи судом, так як згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком Органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З описової частини постанови Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі №753/174/21 також вбачається, що ОСОБА_1 заперечуючи проти заявлених позовних вимог зазначив, що погодився на державну реєстрацію дитини на прохання ОСОБА_2 , оскільки вона не хотіла щоб її вважали матір`ю одиначкою. В момент реєстрації батьком дитини відповідачу не було відомо, що він не є її батьком.

З тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року у справі №753/174/21 вбачається, що 10 березня 2021 року судом було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

До суду від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано клопотання про призначення в рамках розгляду даної справи судово-імунологічної (судово-генетичної) експертизи з метою встановлення чи є ОСОБА_1 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 ..

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичних експертиз, оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 . Проте така експертиза проведена не була, так як не була оплачена, зразки крові знищено, ухвалу суду повернута без виконання. В подальшому справа повторно була направлена для виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року про призначення судово-генетичної експертизи.

01 лютого 2023 року на виконання ухвали від 08 квітня 2021 року надійшов висновок експерта №103-166-2022 відповідно до якого молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 складає величину не менш ніж 99,99%.

24 березня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від зустрічного позову. Ухвалою від 27 березня 2023 року прийнято вказану заяву та закрито провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

При зверненні до суду з позовом позивач вказував, що порушення, допущене відповідачем, полягає у відмові виконання обов`язків, покладених державою, та протиправному невизнанні його батьківських права щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданні висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав із наведенням недостовірної інформації. Йому та дитині відповідачем була спричинена моральна шкода, оскільки Орган опіки та піклування самоусунувся від виконання обов`язків, передбачених ч.1 ст. 17, ч.1 ст. 19, ч.1 ст. 158 СК України, та не усунув йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, а дитина була позбавлена зустрічей та спілкування з батьком. Крім того, він зазнав приниження, честі, гідності, престижу та ділової репутації, оскільки на засіданні комісії посадові особи органу місцевого самоврядування Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації поширювали щодо нього недостовірну інформацію, про що свідчить протокол та висновок від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення його батьківських прав.

За відкритими даними відповідач Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації зареєстрована як юридична особа, Статус «неприбуткова організація» отриманий 20 січня 2011 року в категорії «бюджетнi установи», .

У відкритих офіційних джерелах в мережі Інтернет наявне Положення про Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, затверджене розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 398 від 31 серпня 2018 року.

Згідно з п.1 цього Положення Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністраціїє структурним підрозділом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, який утворюється головою Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, підзвітний та підконтрольний голові районної адміністрації та службі у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

У п.п.27,28 п. 4 серед покладених на Службу завдань значиться надання адміністративних послуг та розгляд в установленому порядку звернень громадян.

У п. 14 цього Положення визначено, що Служба є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки а органах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої названої статті моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 5 ст. 19 СК України встановлено, що Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що місцева державна адміністрація реалізовує державну політику в галузі науки, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, материнства і дитинства, сім`ї та молоді, утвердження української національної та громадянської ідентичності.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24 вересня 2008 №866 встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.

В абзаці 6 п. 3 цієї Постанови також вказано, що безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, а також стосовно здійснення передбачених законодавством заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей).

В абзаці 7 п. 3 цієї Постанови вказано, що для здійснення визначених законом повноважень щодо захисту прав дітей міські, районні у містах (у разі їх утворення), сільські, селищні ради об`єднаних територіальних громад забезпечують, зокрема, утворення служб у справах дітей; розроблення та затвердження положення про службу у справах дітей.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу ч. 6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 Верховний Суд роз`яснив, що найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наведених вище обставин справи вбачається, що предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, яка за твердженням позивача заподіяна йому відповідачем шляхом бездіяльності щодо розгляду його звернення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з посиланням на здійснене ним клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, що свідчить про невизнання його батьківства, хоча таке визначено у свідоцтві про народження дитини, та наданні суду необґрунтованого висновку щодо доцільності позбавлення позивача батьківських прав. Відповідачем у справі позивачем було визначено Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заявлених позовних вимог виходив з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, так як п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24 вересня 2008 №866 встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві держадміністрації.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду не вбачає за можливе, оскільки у цьому ж пункті Постанови Кабінету Міністрів України також вказано на те, що безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві держадміністрацій. Для здійснення визначених законом повноважень щодо захисту прав дітей міські, районні у містах (у разі їх утворення) держадміністрації забезпечують, зокрема, утворення служб у справах дітей; розроблення та затвердження положення про службу у справах дітей.

Апеляційним судом встановлено, що Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядженням № 398 від 31 серпня 2018 року затверджене Положення про службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно з цим Положенням Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністраціїє структурним підрозділом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, однак Служба є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства. Серед покладених на Службу завдань значиться надання адміністративних послуг та розгляд в установленому порядку звернень громадян у питаннях щодо захисту прав дітей, сімей з дітьми.

Таким чином, Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією виконані вимоги вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів України, утворено службу у справах дітей, розроблено та затверджено положення про цю службу, яка будучи юридичною особою може виступати стороною у цивільній справі щодо дій що відносяться до її компетенції.

Як вже вказано вище, предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, яка за твердженням позивача заподіяна йому безпосередньо діями/бездіяльністю Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Судом першої інстанції розглядались позовні вимоги пред`явлені позивачем до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

За результатами розгляду заяви позивача «про доповнення позовних вимог» від 13 листопада 2023 року суд першої інстанції ухвалою від 11 грудня 2023 року відмовив в її прийнятті до розгляду. Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги позивача на цю ухвалу, прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення і наявність підстав для залишення цієї ухвали без змін, про що постановлено окреме судове рішення - постанова від 08 березня 2024 року у цій справі.

А отже апеляційним судом здійснюється розгляд справи в межах заявлених позивачем вимог в липні 2023 року до відповідача Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням заяви від 15 вересня 2023 року із визначеним складом учасників справи: відповідач - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , предмет позову - відшкодування моральної шкоди. У позовних вимогах позивачем якої визначено:

§ «на підставі недійсності правочину, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин) згідно ч. 2, 5 ст. 216 ЦК України про відшкодування моральної шкоди, завданої йому та його неповнолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Органом опіки та піклування Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації;

§ визначити розмір відшкодування 268400,00 грн, відшкодування яких передбачено відповідно до ст.23, ч.1 ст. 280, ч.1 ст.1173, ст. 1174 ЦК України;

§ вирішити питання розподілу судових витрат.» /а.с.41-50/.

Як вже вказано вище, предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, яка за твердженням позивача заподіяна йому відповідачем шляхом бездіяльності щодо розгляду його звернення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з посиланням на здійснене ним клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, що свідчить про невизнання його батьківства, хоча таке визначено у свідоцтві про народження дитини, та наданні суду необґрунтованого висновку щодо доцільності позбавлення позивача батьківських прав. Відповідачем у справі позивачем було визначено Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Розглядаючи вимогу позивача щодо неправомірності дій відповідача по наданню суду висновку щодо доцільності позбавлення позивача батьківських прав перш за все слід виходити з обставин встановлених апеляційним судом під час розгляду справи №753/174/21. Так із тексту постанови апеляційного суду вбачається, суду був наданий Висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3 .. Також вказано про те, що працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання. Крім того зазначено, що ОСОБА_1 15 та 19 березня 2021 року та 02 серпня 2021 року тричі звертався до Служби щодо встановлення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, яка рекомендувала батькові подати необхідний пакет документів.

Надаючи оцінку Висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції вказав, що цей висновок не має обов`язкового характеру для вирішення справи судом, так як згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком Органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, з наведеного вбачається, що на розгляд апеляційного суду був наданий Висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 червня 2022 року, який очевидно був підготовлений на підставі даних наданих Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Сам Висновок в матеріалах даної справи відсутній, тобто всупереч процесуальному обов`язку надати всі наявні суду докази, цей документ не був наданий і заявлений позивачем при зверненні до суд з позовом. Однак, враховуючи, що апеляційним судом встановлено, що висновок наданий саме Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією можна погодитись з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, але частково. Проте позивач вказує, що саме неправомірними діями Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, яка надала недостовірні відомості йому заподіяно моральну шкоду, тобто яка також приймала участь у підготовці цього висновку. Отже правильним було визначення в якості відповідачів вказаних юридичних осіб, і оскільки їх дії, як вбачається в тому числі з доводів позивача, є спільними, тому незалучення співвідповідача є визначенням неналежного складу учасників справі, що перешкоджає повному і всебічному з`ясуванню обставин справи, а тому в цій частині заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Розглядаючи вимогу позивача щодо неправомірності дій відповідача шляхом бездіяльності щодо розгляду його звернення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з посиланням на здійснене ним клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, що свідчить про невизнання його батьківства, хоча таке визначено у свідоцтві про народження дитини, то ці вимоги позивача ґрунтуються на листі ід 01 вересня 2021 року № 100/09-00/09/К-1097-286, наданому Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. А отже Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації є зобов`язаною особою у правовідносинах визначених позивачем в цій частині вимог, тому є помилковим висновок суду першої інстанції щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Розглядаючи підстави позову в цій частині суд мав визначити обставини, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Виходячи з положень п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

А отже перше питання, яке підлягає оцінці суду є питання наявності моральної шкоди.

За загальним правилом, моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків в колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, втрату довіри оточуючих людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вони є визначальними показниками настання моральної шкоди.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також вказано на те, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору

Верховний Суд у Постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 357/14357/17 вказав на те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц, постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 464/6418/146, вказано на те, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

З обставин даної справи вбачається, що наявність таких страждань лише вказується позивачем, проте матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження таких обставин. А отже в ході розгляду справи позивачем не доведена наявність таких страждань, які викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків чи втрату довіри оточуючих людей у зв`язку з цим тощо. Тобто не доведена наявність у його житті змін, і вчинення ним додаткових зусиль для організації свого життя.

Також не доведена і наявність моральних страждань у дитини про захист прав якої також заявляє позивач. Посилання позивача в тексті позовної заяви від 15 вересня 2023 року на необхідність проведення судово-психологічної експертизи, без здійснення в установленому процесуальним законом клопотання про забезпечення доказів, не є підставою для розгляду такого питання.

Обставини наявності моральних страждань та наявність додаткових зусиль для організації життя є визначальними показниками настання моральної шкоди. А отже за відсутності доведення цих обставин не можна стверджувати про наявність моральної шкоди заподіяної позивачу.

Наступним питанням, яке підлягає оцінці суду є питання наявності протиправної поведінки з боку відповідача щодо позивача.

Позивач стверджує, що протиправна поведінка відповідача полягає у бездіяльності щодо розгляду його звернення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з посиланням на здійснене ним клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, що свідчить про невизнання його батьківства, хоча таке визначено у свідоцтві про народження дитини.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та матір`ю дитини - третьою особою ОСОБА_2 у цій справ був спір, що розглядався в судовому порядку, а саме були заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно їх дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З описової частини постанови Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі №753/174/21 вбачається, що ОСОБА_1 заперечуючи проти заявлених позовних вимог зазначив, що погодився на державну реєстрацію дитини на прохання ОСОБА_2 , оскільки вона не хотіла щоб її вважали матір`ю одиначкою. В момент реєстрації батьком дитини відповідачу не було відомо, що він не є її батьком.

З тесту рішення Дарницького районного суду м. Києва 19 квітня 2023 року у справі №753/174/21 вбачається, що і питання батьківства були предметом розгляду суду першої інстанції в межах розгляду зустрічних вимог, який був прийняти судом 10 березня 2021 року, однак після проведеної експертизи зустрічний позов залишений без розгляду ухвалою суду від 24 березня 2023 року.

З наведеного вбачається, що станом на час надання відповіді відповідачем (01 вересня 2021 року), питання батьківства позивача було предметом судового розгляду, а тому неправомірності дій відповідача не вбачається.

Таким чином, позивачем не доведено і судом не встановлено інші складові частини цивільного правопорушення: протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Вказуючи на приниження честі, гідності, престижу ділової репутації позивач посилався на протокол засідання комісії, проте суду не надано і не заявлено про такий доказ, його копія відсутня в матеріалах справи. А отже вказані обставини також не доведені позивачем.

Вказане вище не було враховано судом першої інстанції у зв`язку з чим судом допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального та процесуального права, проте не призвело до неправильного вирішення справи по суті, так як заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. Вказане у свою чергу дає підстави апеляційному суду для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. А отже доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження частково.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, відсутні і підстави для компенсації понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук