Справа № 466/451/24
Провадження № 2/466/953/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з - Репети К.М.,

справа №466/451/24,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м.Львова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та вселення в квартиру, -

за участю позивача ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

04.01.2024 року позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 та просить суд

- вселити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у квартиру АДРЕСА_3 та зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) усунути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та передати ОСОБА_1 один комплект ключів від цієї квартири.

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 03.08.2023 р., яке видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові ЗМУЮ. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/3 частки у праві власності на кв. АДРЕСА_3 загальною площею 59,5 кв.м, яка складається із трьох житлових кімнат житловою площею 38,6 кв.м.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області доводиться, що спадкоємцями за померлим ОСОБА_3 є його вона як його дружина та його син - відповідач по справі - ОСОБА_2 , яким належить по 1/2 частки у спадщині кожному. Вищевказане підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №73480324 від 07.08.2023 р.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №341818946 від 07.08.2023 р. підтверджується, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки кв. АДРЕСА_3 .

Відповідач у справі - ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримав та не зареєстрував право власності на 1/3 частки на вказану квартину не оформив. Натомість ОСОБА_2 без її згоди вселився у кв. АДРЕСА_3 та створює їй перешкоди у вселенні і користуванні належною їй власністю, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до поліції із відповідною заявою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 справу передано судді Невойту П.С.

Ухвалою від 19.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 13.02.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи. З врахуванням характеру поховних вимог та не подання підтверджуючих доказів на відсутність в судовому засіданні, повтона неявка, а також відсутність клопотань про долучення , витребування доказів, суд вирішив проводити розгляд справи у відсчутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 41 Конституції Українигарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Крім цього, відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи - доавдка від 19..12.2023 року (арк.спр.10)

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 07.08.2023 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Станкевич В.М., за реєстровим №5-550, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_3 (арк.спр.6-8).

Власником іншої частки квартири АДРЕСА_3 є відповідач ОСОБА_2 , однак належних документів у встановленому законом порядку на належну йому частку не оформив. Інша 1/3 частка кварт ири належить брату покійного, який проживає в РП.

З витягу з Державного реєстру речових прав за № 341818946 від 07.08.2023 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3 , розмір її частки квартири становить 1/3.

Набувши право власності на частку у спірній квартирі позивач позбавлена можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідачем їй чиняться перешкоди, які полягають в недопуску її до майна, часткою в праві на яке вона володіє, зміна замків у спірній квартирі. Зазначені перешкоду в користуванні квартирою визначені, зокрема і в акті від 20.102.2023 року ОСББ та талоні-повідомленні про вчинення кримінального правопорушення до ВП № 1 (арк.спр.9,11).

Відповідно до ст. 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідач неправомірно чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном, яка змушена була залишити тимчасово окуповану територію України (м.Скадовськ), переїхати до Львова, без місця проживання, а тому суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Таким чином факт чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні та користуванні відповідною часткою спірної квартири є перед судом доведеним. Відповідач не спростував доводи позивача з приводу порушення його права на володіння та користування часткою у спірній квартирі, будь - яких доказів на адресу суду на спростування вказаної обставини не надав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю: квартирою АДРЕСА_3 ,

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3 та зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до даної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 07.03.2024 року.

Суддя П. С. Невойт