Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6277/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Згідно позовних вимог просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на три земельні ділянки площею 0,5103 га, 0,7801 га та 1,1207 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 .

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, зокрема на три земельні ділянки площею 0,5103 га, 0,7801 га та 1,1207 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради.

Спадкодавцем за життя заповітного розпорядження залишено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки з самого народження і на даний час проживає у спадковому будинку слідкує за помешканням, обробляє земельну ділянку.

При зверненні до Державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом позивача в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області було надано копію Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІ-ЗК № 018622 від 09.06.2003 року. Вказаний документ підтверджує належність спадкового майнового права померлому спадкодавцю.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за законом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 02.11.2015 року (а.с.6). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 27.10.1973 (а.с.5).

Згідно довідки Виноградівської міської ради №20.7-20/705 від 29.08.2023 року та №20.7-20/706 від 29.08.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час смерті проживав в АДРЕСА_1 ). З ним проживали ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружна, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син (а.с.7, 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на три земельні ділянки площею 0,5103 га, 0,7801 га та 1,1207 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради.

ОСОБА_4 за життя заповітного розпорядження залишено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом з ним та 25.03.2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.21).

Діти спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.03.2016 року подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с. 22, 23).

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІ-ЗК № 018622 від 09.06.2003 року ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,4411 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради. Вказаний документ підтверджує належність спадкового майнового права померлому спадкодавцю (а.с.9-9 зв.).

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги спадкування, як дружина спадкодавця, спадщину прийняла в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подала нотарусу заяву про прийняття спадщини, особи, які мають право претендувати на спадкове майно відповідач по справі, претензій щодо спадкового майна не ставлять та відмовилися від прийняття спадщини. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- земельну ділянку площею 0,5403 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,7801 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради;

- земельну ділянку площею 1,1207 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олешницької сільської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо