Провадження № 8/643/4/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Костенюк А.В.

представника заявника адвоката Козуба О.І.,

представника позивача- адвоката Лиска П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Козуба Олега Івановича про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами по справі № 2-14828/10 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвокат Козуба О.І. звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2-14828/10 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначено, 02.09.2010 позивачка звернулась до суду з позовом у цій справі до відповідача про визнання права власності на нежитлові приміщення загальною площею 640,00 кв.м в будівлі літ.«А-2» по АДРЕСА_1 , у тому числі : 1-го поверху № XIV, ХLVІІ, ХLVІІІ, ХLIХ, L, Lа, площею 83,9 кв.м; 2-го поверху № LХVІІ, LХІІІ, LIII, LVІа, 22-1, площею 118,1 кв.м; приміщення мансарди № LХVІІІ, LХІХ, LХХ, LХХІ, площею 438,0 кв.м. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.092010 у цій справі позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції у цій справі мотивовано тим, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 по справі № 2-11180/09, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.11.2009 за реєстровим № 18230484, за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлові приміщення першого поверху № XIV, XLVII, XLVIII, XLIX, L, La; приміщення другого поверху № LXVII, LXIII, LIII, LVIa, 22-1; приміщення мансарди № LXVIII, LXIX, LXX, в літ. «А-2», всього загальною площею 301,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 , Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 (зареєстровано в ЄДРСР за № 116391519) рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 по справі № 2-11180/09 повністю скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Скасовуючи рішення суду від 29.10.2009 по справі № 2-11180/09, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у Постанові від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), згідно якої визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Судом апеляційної інстанції встановлено, що з позовної заяви у справі № 2-11180/09, вбачається, що відповідачем було визначено виключно Харківську міську раду, хоча в матеріалах справи містяться докази того, що скаржник (заявник цієї заяви) ОСОБА_1 , є власником житлових та нежитлових приміщень у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи № 2-11180/09 суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості належних співвідповідачів - співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З позовної заяви ОСОБА_2 у цій справі, також визначено відповідачем виключно Харківську міську раду, хоча наявні в матеріалах цієї справи докази свідчать, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 є інші власники житлових та нежитлових приміщень, тобто ця справа щодо визначення кола відповідачів є абсолютно аналогічною зі справою №2-11180/09.

Не погодившись із заяву ОСОБА_1 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Лиско П.О. подав заперечення в яких зазначив, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не надано жодних доказів того, що підставою для прийняття рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2-14828/10 було рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 у справі № 2-11180/09, яке було скасоване Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 та в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 у справі № 2-11180/09 не було підставою для ухвалення судового рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2-14828/10, оскільки суд не вирішував спірне питання щодо права власності на майно, щодо якого заявник просить переглянути рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2-14828/10. ОСОБА_1 намагається шляхом перегляду судового рішення 14-річної давнини підміняти собою апеляцію та добитися нового вирішення справи. 15.06.2023 представник ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17.05.2023 по справі № 2-14828/10. Ухвалою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.06.2023 по справі № 2-14828/10 відмовлено у відкритті провадження. Така поведінка ОСОБА_1 не відповідає попередній поведінці сторони.ОСОБА_1 , як співвласник надав згоду ОСОБА_2 на отримання у власність приміщення горища (мансарди) та мав право на оспорення його нотаріально посвідченої заяви від 26.06.2009, реєстраційний номер 4328 та висловив безпосередньо у заяві, що не буде реалізовувати своє право на оспорення (мається на увазі не заперечення проти самовільно захоплюваного приміщення горища, які є місцями спільного користування, та дає згоду на оформлення ОСОБА_2 даного приміщення за встановленим законодавством порядком), отже ОСОБА_1 пов`язаний своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. За викладеного прохав відмовити у задоволенні заяви.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Козуб О.І. в судовому засіданні прохав задовольнити заяву про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2-14828/10 за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2-14828/10 та ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову про визнання права власності.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Лиско П.О. прохав відмовити у задоволенні заяви з підстав викладених у запереченнях.

В свою чергу представник заявника підтвердив факт наявності ухвали Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.06.2023 по справі № 2-14828/10, якою відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17.05.2023 по справі № 2-14828/10.

Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши доводи заяви, матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 09.09.2010 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на реконструйовані нежитлові приміщення в літ. «А-2», загальною площею 640,0 кв. м, а саме: приміщення першого поверху, які складаються з приміщення № XIV сходи, загальною площею 18,5 кв. м, приміщення № ХLVII підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв. м, приміщення № XLVIII коридор, загальною площею 12,8 кв. м, приміщення № XLIX підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв. м, приміщення № L коридор, загальною площею 6,4 кв. м, приміщення № L-а санвузол, загальною площею 2,9 кв. м, а разом по першому поверху 83,9 кв. м; приміщення другого поверху, які складаються з приміщення № LXVII кабінет, загальною площею 11,9 кв. м, приміщення № LХІІІ підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м, приміщення № LIII сходи, загальною площею 18,9 кв. м, приміщення № LVI-а коридор, загальною площею 17,3 кв. м, приміщення № 22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому поверху 118,1 кв. м; приміщення мансарди, які складаються з приміщення № LXVІІІ сходи, загальною площею 18,8 кв. м, приміщення № LХІХ основне, загальною площею 31,4 кв. м, приміщення № LХХ основне, загальною площею 49,0 кв. м, приміщення № LХХІ основне, загальною площею 338,8 кв. м, а разом по мансарді 438 кв. м, що розташоване у АДРЕСА_1 .( т.1 а.с. 36-37).

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Московського районного суду міста Харкова від 09.09.2010 скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.(т.1 а.с. 174-177).

Постановою Верховного Суду від 07.07.2021 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 16.09.2020 скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. (т.1 а.с.241-251).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.05.2023 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 09.09.2010 у цій справі закрито (т. 2 а.с.73-80).

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 09.09.2010 питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

При розгляді даної справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивачем ОСОБА_2 надано суду першої інстанції копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 26.06.2009, реєстраційний номер 4328, згідно якої він є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і не заперечує проти самовільно захоплюваного приміщення горища, які є місцями спільного користування, та дає згоду на оформлення ОСОБА_2 даного приміщення за встановленим законодавством порядком.

Також суду надана копія заяви аналогічної за змістом від ОСОБА_3 , який є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зміст наведених заяв свідчить про те, що попередньо, майже за три місяці перед зверненням до суду із позовом у справі № 2-11180/2009, ОСОБА_2 погодила із ОСОБА_1 питання про перехід до неї прав на горище (мансарду).

ОСОБА_1 не надав апеляційному суду належних, допустимих доказів того, що саме рішенням суду першої інстанції у цій справі, у будь-який спосіб порушено його права.

Колегія суддів зазначали, що хоча нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 не є угодою між співвласниками щодо розпорядження спільним майном у розумінні приписів ст. 358, ст. 362 ЦК України, проте ще у 2009 році ОСОБА_1 погодив перехід прав на горище (мансарду) до ОСОБА_2 , у зв`язку з чим з огляду на доводи апеляційної скарги відсутні підстави вважати встановленим факт порушення прав ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважала, що ОСОБА_1 , як співвласник надав згоду ОСОБА_2 на отримання у власність приміщення горища (мансарди), а оскарження ним рішення суду першої інстанції через одинадцять років слід кваліфікувати як суперечливу поведінку, тобто таку, що не відповідає його попередній заяві.

Посилання в апеляційній скарзі на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, з урахуванням наведених обставин не мають істотного значення, так як ОСОБА_1 , не доведено, що судовим рішенням, яке оскаржується, вирішено питання про його права та законні інтереси.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 у справі № 2-11180/2009 задоволено позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на реконструйовані житлові приміщення.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення: першого поверху, які складаються з: приміщення № XIV - сходи, загальною площею 18,5 кв.м; приміщення № XLVII - підсобне приміщення, загальною площею 13,0 кв. м; приміщення № XLVIII - коридор, загальною площею 12,8 кв.м; приміщення № XLIX - підсобне приміщення, загальною площею 30,3 кв. м; приміщення № L - коридор, загальною площею 6,4 кв. м; приміщення № Lа - санвузол, загальною площею 2,9 кв. м., а разом по першому поверху 83,9 кв. м.; другого поверху, які складаються з: приміщення № LXVII - кабінет, загальною площею 11,9 кв. м; приміщення № LXIII - підсобне приміщення, загальною площею 40,7 кв. м; приміщення № LIII - сходи, загальною площею 18,9 кв. м; приміщення № LVIа - коридор, загальною площею 17,3 кв. м; приміщення № 22-1 - підсобне приміщення, загальною площею 29,3 кв. м, а разом по другому поверху 118,1 кв. м; приміщення мансарди, які складаються з: приміщення № LХVIII - сходи, загальною площею 18,8 кв. м; приміщення № LХIХ - основне, загальною площею 31,4 кв. м, приміщення № LXХ - основне, загальною площею 49,0 кв. м, а разом по мансарді 99,2 кв. м., всього приміщення загальною площею 301,2 кв. м, у літері «А-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .(т. 2 а.с.98-100).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 2-11180/2009 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнено частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 скасоване. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Підставою скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2009 судом апеляційної інстанції зазначено, що при розгляді справи місцевий суд не залучив до участі у справі в якості належних співвідповідачів - співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, в постанові суду зазначено, що під час апеляційного перегляду справи представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Склярова Р.В., зазначила про наявність рішення суду у справі № 2-14828/10, яке набрало законної сили.

Апеляційний суд, перевіряючи підстави та предмет позову у даній справі (№ 2-14828/10) та у справі, що переглядається (№ 2-11180/09), дійшов висновку, що справи не є тотожними, а відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі № 2-11180/09.

Зокрема, у справі № 2-11180/09 позивач ОСОБА_2 звернулася до суду в 2009 році, прохаючи визнати право власності на приміщення загальною площею 301,2 кв.м., в літ. «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення у справі було ухвалене 29.10.2009.

У справі № 2-14828/10 ОСОБА_2 звернулася до суду у вересні 2010 року, прохаючи визнати право власності на приміщення загальною площею 640 кв.м. Рішення у справі було ухвалене 09.09.2010. Зі змісту даного рішення суду слідує, що зміна площі спірних приміщень відбулася після ухвалення рішення у справі № 2-11180/09.

Представник позивача у справі наголосила на дотриманні принципу «юридичної визначеності» та неможливості скасування судового рішення більш ніж через 10 років.

Апеляційний суд зазначав, що, в даному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, права співвласників на допоміжні приміщення, посилання представника позивача на дотримання принципу «юридичної визначеності» та неможливість перегляду оскаржуваного рішення в контексті ст. 6 та ст. 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод - є безпідставними. Право власності позивача у справі, в тому числі на спірні приміщення (більшого розміру) повторно визнані судовим рішенням у справі № 2-14828/10, яке набрало законної сили. (т. 2 а.с. 101-109).

Відповідно до положень ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У відповідності до роз`яснень Пленуму ВССУ у постанові від 30.03.2012 № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

За змістом наведених норм права необхідними умовами для визнання обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024 встановлено, що підстави та предмет позову у даній справі (№ 2-14828/10) та у справі, що переглядалася (№ 2-11180/09), не є тотожними. Жодні із наведених заявником у заяві обставини не спростовують тих обставин, які встановлені Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.01.2024.

Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду.

Відповідно до п. 5 постанови № 4 від 30.02.2012 року пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» - обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Таким чином, за з`ясованими обставинами і сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов переконливого висновку про те, що заявником не доведено наявність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, підстави вказані в заяві - не є нововиявленими обставинами, тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у цивільній справі № 2-14828/10, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 260, 423-429 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Козуба Олега Івановича про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у зв`язку з нововиявленими обставинами по справі № 2-14828/10 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 29.04.2024.

Суддя Т.В.Поліщук