Справа № 646/112/24
№ провадження 2/646/18/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Барабанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючому судді Барабановій В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представник позивачів - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова (головуючий - суддя Барабанова В.В.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представник позивачів - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідач, 20.05.2024 подав до суду заяву про відвід головуючому судді у даній цивільній справі, мотивуючи її тим, що станом на 16.05.2024 на розгляді в судах знаходяться такі справи: Справа 646/5878/20 провадження 61-1152ск23, яка перебуває на розгляді у Верховному Суді у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду;Справа 2-3414/10, провадження 22-ц/181/1274/24, яка перебуває на розгляді у Харківському апеляційному суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набраннязаконної сили судовим рішенням в іншій справі: суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, як п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України і є предметом судового розгляду.

Отже, об`єктивно розглянути справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із заявленими в ній вимогами неможливо, до вирішення по суті розгляду справи 646/5878/20 провадження 61-1152ск23, яка перебуває на розгляді у Верховному Суді у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, а також до розгляду по суті справи 2-3414/10, провадження 22- ц/181/1274/24, яка перебуває на розгляді у Харківському апеляційному суді.

Підстави для відводу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Барабанової В.В.

Єдиний державний реєстр судових рішень, куди суддя безпосередньо має доступ та про що в своїх заявах неодноразово зазначав ОСОБА_3 містить наступне.

Позивачі у справі, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та їх адвокат зловживають своїми процесуальними правами, а саме: створюють штучні позови, по декілька разів подають їх до суду, свідомо не сплачуючи судовий збір в пошуках «зручного» для себе судді.

Так, 07.06.2023 в Червонозаводському районному суді м. Харкова зареєстрована справа 646/2588/23 (суддя Янцовська Т.М.), яка судовою ухвалою була залишена без руху з огляду на таке: «Так, позивачу в позовній заяві необхідно вказати реєстраційні номери облікової картки платника податків відповідачів. В позовній заяві не зазначено зміст позовних вимог до одного із відповідачів, а саме до ТОВ «Фінансова компанія «МАНІТУ». Також в позовній заяві заявлено позовні вимоги, які стосуються ОСОБА 4 , але така особа не зазначена стороною у справі.».

03.07.2023 позов повернутий позивачам.

Друга спроба проштовхнути позов була 28.07.2023, в Червонозаводському районному суді м. Харкова зареєстрована справа 646/3901/23 (суддя Сіренко Ю.Ю.), яка судовою ухвалою була залишена без руху з огляду на таке: «Так, представником позивача в позовній заяві не зазначені реєстраційні номери облікової картки платника податків відповідачів. При зверненні до суду з вищевказаним позовом позивачами не сплачено судовий збір. У позовній заяві не сформовані позовні вимоги до одного із відповідачів, а саме до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «МАНІТУ».

14.08.2023 позов повернутий позивачам.

Третя спроба проштовхнути той самий позов, не враховуючи зазначених судом попередніх помилок, 20.10.2023 в Червонозаводському районному суді м. Харкова зареєстрована справа 646/7079/23 (суддя Клімова С.В.), яка судовою ухвалою була залишена без руху з огляду на таке: «Як вбачається із матеріалів справи, позивачем зазначено відповідачами ОСОБА 4 , ОСОБА 5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАНІТУ». Разом з тим, жодних даних відповідачів ОСОБА 4 та ОСОБА 5, зокрема, дати народження, останнього відомого місця проживання, інших даних, які б надали суду можливість ідентифікувати та перевірити місце проживання відповідачів суду не надано. Відповідно до відповіді, яка надійшла на адресу суду з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 23.10.2023 року, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На запит суду до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради надано відповідь від 30.10.2023 року, що для ідентифікації особи ОСОБА_5 необхідно вказати повну дату народження або дані про паспорт громадянина України, у зв`язку із чим дані про місце проживання відповідача не надано. Таким чином, вказані обставши позбавляють суд можливості належним чином встановити та перевірити місце проживання відповідача ОСОБА_5, а відтак здійснити належний розгляд справи». Тому позовну заяву слід залишити без руху, надати позивачу строк для усунення недоліків, а саме: Зазначити дату народження ОСОБА_5 та її останнє відоме місце реєстрації та проживання.

04.12.2023 даний позов повернутий позивачам.

Уперто досягаючи своїх цілей, вчетверте позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 знайшли таки собі «гнучкого та зручного суддю», яка закрила очі на всі недоліки, зазначені попередньо своїми колегами, не звернула на них увагу та відкрила провадження у справі.

03.01.2024 судовою ухвалою відкрито провадження у справі, зазначено «Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів судом, було встановлено, що справа підсудна Червонозаводському районному суду м. Харкова та подана із додержанням вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України.»

Суддя Барабанова В.В. закрила очі на те, що в позовній заяві не зазначено зміст позовних вимог до одного із відповідачів, а саме: до ТОВ «Фінансова компанія «МАНІТУ», на що попередньо в своїх ухвалах вказали суддя Янцовська Т.А. та суддя Сіренко Ю.Ю. Також суддя Барабанова В.В. простила позивачам певну частину на сплату судового збору, коли суддя Сіренко С.С. своєю ухвалою зазначила «про заявлені не 5 (п`ять) вимог немайнового характеру, а 9 (дев`ять)».

Незрозуміло, за яких підстав позивачі мають певні привілеї, якщо замість того, щоб оплатити судовий збір за заявлені 9 вимог сплачують лише за 5, не додаючи певної суми в Бюджет країни.

І саме головне. З січня 2024 року суддя Барабанова В.В. вже призначала судові засідання: на 28.02.2024 об 11-30 год.; на 01.04.2024 о 13-00 год.; на 29.04.2024 о 12-00 год.; на 02.05.2024 об 11-30 год.; на 14.05.2024 о 12-30 год.; на 25.05.2024 о 15-30 год.

Тобто, суддя Барабанова В.В. не зважаючи на подане ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «ФК`Маніту» у всі без виключення судові засідання клопотання про зупинення розгляду справи, не реагує взагалі на їх розгляд, на розгляд інших справ, які стосуються предмету спорту та мають безпосереднє значення для того, щоб продовжувати слухати дану справу.

Враховуючи грубі недоліки, зазначені вище, у ОСОБА_3 з`явились сумніви в упередженості судді. Таким чином, виникає необхідність заявити судді відвід відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України.

Також ОСОБА_3 вважає, що суддя Барабанова В.В. прямо заінтересована у результаті розгляду даної справи (п. 2 ч. 1 ст. 20 ЦПК України).

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до Вищої Ради Правосуддя зі скаргою про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 106 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Зважаючи на наведене, вважає, що у неї є цілий ряд підстав, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

В судовому засіданні позивач та представник позивачів заперечували проти задоволення клопотання.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, належним чином сповіщені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Треті особи в судове засідання не з`явилися.

Перевіривши доводи заяви про відвід, суд встановив наступне.

За приписами ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

В свою чергу, положеннями ЦПК України передбачено процесуальне право осіб, які беруть участь у справі, заявити відвід судді, в провадженні якого знаходиться справа. Підстави для відводу судді визначені ст. 36 ЦПК України, за якими суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до практики ЄСПЛ, судді зобов`язані викликати довіру учасників судового розгляду.

Позивач, заявляючи відвід вбачає сумніви в неупередженості, безсторонності та об`єктивності судді. З цього приводу суд зазначає наступне.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься також до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами ЄСПЛ. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) («Кшпріано проти Кіпру» [ВП], №73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Відповідно, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності («Pullar проти Сполученого Королівства», рішення від 10 червня 1996 рок, п. 32, Reports 1996-III).

Позивач в обґрунтування підстав для відводу посилається на здійснення впливу на суддю стороною позивача, ведення перемовин щодо результатів розгляду справи. Однак, як зазначає сам позивач такий висновок є виключно його внутрішнім переконанням та не підтверджується жодними доказами.

Таким чином, не можуть бути підставами для відводу судді будь-які бачення сторони щодо ведення суддею судового процесу та висновки такої сторони, що призводять до ситуаційних проявів її незгоди шляхом заяви відводу.

Заявник не повідомляє жодного належного доказу в обґрунтування заявленої ним обставини, що свідчила б про упередженість або необ`єктивність головуючої судді і яка могла би слугувати підставою для відводу.

Суд зазначає, що незалежність і недоторканість суддів гарантується ст. ст. 126, 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року встановлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або вплив на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» втручання у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-які формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в ЗМІ до вирішення справи в зв`язку з її розглядом, тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та діяльності суду якої інстанції здійснюється втручання.

Таким чином, відсутність доказів впливу на суддю та сумніви в її неупередженості та безсторонності не може ґрунтуватись виключно на суб`єктивній оцінці учасника справи, без належного обґрунтування та наявності будь-яких доказів на підтвердження вказаних фактів.

Щодо доводів відповідача про відкриття провадження у справі з порушення цивільно-процесуального законодавства, безпідставного постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, відкладення, оголошення перерви у засіданнях під час проведення підготовчого провадження, а також нерозгляду клопотання про зупинення провадження у справі. З цього приводу суд роз`яснює наступне.

Підготовче провадження є самостійною стадією цивільного процесу, яка складається із сукупності процесуальних дій суду та учасників судового процесу, які вчиняються після відкриття провадження з метою з`ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або направлених на забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті.

Цивільне процесуальне законодавство передбачає завдання підготовчого провадження, а саме відповідно до положень ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

П. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України визначає дії суду, які підлягають вирішенню у підготовчому засіданні.

Оцінюючи заяву про відвід судді в сукупності з доводами, на які посилається відповідач, суддя доходить висновку, що такі заперечення за своєю суттю зводяться до незгоди із діями суду щодо не розгляду клопотання про зупинення провадження у справі. Оскільки починаючи від часу відкриття провадження у справі 08.01.2024 у відповідача не виникало сумнівів в неупередженості та безсторонності судді. Крім того, після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання відповідач та його представник неодноразово звертався з клопотанням про розгляд судового засідання без його участі, наполягали на розгляді клопотання про зупинення провадження та не виявляли бажання бути присутніми у судовому засіданні для підтримки своєї позиції.

Дослідивши обставини про відвід, зазначені відповідачем, суд дійшов висновку, що заява про відвід не містить підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України, а в ній викладені лише суто гіпотетичні припущення щодо упередженості головуючого по справі. Незгода сторони з процесуальними рішеннями та діями судді не може бути підставою для відводу.

Аналізуючи підстави, які зазначені заявником для відводу судді, вважаю, що вони не є такими, що свідчать про заінтересованість, упередженість судді, оскільки заявником не доведено конкретних фактів та наслідків цих фактів (обставин), які можуть вплинути на об`єктивність розгляду даної справи.

За таких обставин, дослідивши заяву ОСОБА_3 про відвід судді, перевіривши матеріали справи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суддя вважає, що заявником не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Барабанової В.В. при вирішенні даної цивільної справи.

Разом із цим, згідно мотивувальної частини заяви про відвід, ОСОБА_3 звернувся до вищої ради правосуддя зі скаргою про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 106 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

На переконання судді такі дії відповідача, що полягають у поданні скарги на дії судді до ВРП під час підготовчого провадження можуть свідчити про вплив на суд, шляхом здійснення тиску на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню нею своїх професійних обов`язків або схилити до ухвалення неправосудного рішення. Це обумовлює постійний психологічний тиск і виступає чинником, що може викликати у майбутньому сумніви у об`єктивності та неупередженості судді у справі.

Згідност. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Оскільки цивільне процесуальне законодавство встановлює загальні вимоги до вмотивованості відводу (самовідводу), суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні, для більш детального аналізу. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює пріоритет міжнародного права в Україні.

Щодо формування складу суду, то Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча й розподіл справи конкретному суду підпадає під "свободу розсуду", якою користуються національні органи влади у такому випадку, потрібно переконатися, що цей розподіл був сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції та, зокрема, з його вимогами незалежності та неупередженості (Рішення у cпpaвi Moiseyev проти Росії від 9 жовтня 2008 року, заява N 62936/00, параграф 176). У цьому контексті важливо врахувати, що на стадії розгляду цивільної справи по суті в суді першої інстанції, суд досліджує всі матеріали справи та надає їм оцінку. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (стаття 89 ЦПК України).

В пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява N 21722/11) від 27.05.2013 зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А N 255, п. п. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява N 7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

При цьому поняття "інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості" є оціночним, тлумачення та використання якого залежить від суб`єктивного усвідомлення певних обставин особою, яка його застосовує, виходячи зі свого внутрішнього переконання та власного ставлення до них.

Відповідно до положень пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з пунктом 12 Висновку N 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зав`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

За таких обставин, з метою забезпечення недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у цивільному процесі, усунення можливої упередженості судді при здійсненні судового розгляду цивільної справи, сприяння підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених рішень, вбачаються підстави для відводу головуючої судді Барабанової В.В. від розгляду даної цивільної справи.

Керуючись ст. 39, 40, 41, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючому судді Барабановій В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представник позивачів - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Цивільну справу 646/112/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представник позивачів - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Товариства з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володінняпередати до канцелярії судудля повторного автоматизованого розподілу іншому судді, визначеному автоматизованою системою документообігу суду у відповідності дост.33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вікторія БАРАБАНОВА