Справа № 137/1283/23
Провадження № 22-ц/801/775/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 рокуСправа № 137/1283/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 137/1283/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2024 року, ухвалене у складі судді Гопкіна П. В. в приміщенні суду в м. Літин, -

в с т а н о в и в :

31.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулося до суду з позовом (вх № 4837) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 33549,70 грн та судовий збір в сумі 2684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.05.2017 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 26 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

AT «АЛЬФА-БАНК» прийняв пропозицію відповідачки на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «АЛЬФА-БАНК».

Відповідачка погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилася з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання.

Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачці та вона погодилася з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором AT «АЛЬФА-БАНК» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти.

20.12.2021 між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 16.05.2017, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачкою.

Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачкою станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість відповідача в розмірі 33549,70 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором в розмірі 33549,70 грн та 2684,00 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу (вх. № 2133 від 4.03.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не мав права враховувати надані позивачем письмові пояснення від 19.01.2024 та додані до них докази (платіжне доручення), оскільки ці докази подані з порушенням частини сьомої, восьмої статті 43 ЦПК України, вони не були надіслані відповідачу.

Судом не надано оцінки доводам відповідача про те, що у відповідача відсутні ліцензії та дозволи на укладання договорів факторингу та що позивач має статус фінансової установи. Не надано оцінки також твердженням відповідача про те, що розрахунок заборгованості є неналежним та недопустимим на підтвердження розміру заборгованості. Заявлений позивачем розмір заборгованості в частині тіла кредиту 29647,38 не відповідає розрахунку заборгованості (графа 5) де зазначено, що відповідачем знято 18596,63 грн. Позивачем невірно визначено заборгованість по тілу кредиту (29647,38 замість 18596,63), а тому і невірно здійснено розрахунок заборгованості по процентам. Позивач нарахував проценти поза межами строку дії договору. Строк кредитної лінії 1 рік, строк кредиту 3 роки. Договір укладено 16.05.2017, а проценти нараховано і у 2021 році. Відповідач не надавав згоду на пролонгацію дії договору.

Позивачем пропущено строк позовної давності, однак суд першої інстанції не застосував строк позовної давності та не відмовив в задоволенні позову.

19.04.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх. № 3858) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2024 року у справі з ціною позову 33549,70 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302800 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції частково відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

16.05.2017 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 26 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

/а. с. 5/.

АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «АЛЬФА-БАНК»».

Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачці та вона погодилася з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування

/а. с. 6/.

20.12.2021 між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 16.05.2017, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем.

/а. с. 8-12/.

Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість в розмірі 33549,70 грн.

/а. с. 18/.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 14.06.2023 відповідач змінила прізвищ із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »

/а. с. 37/.

Платіжним дорученням за № 34291 від 20.12.2021 підтверджується оплати TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» за право вимоги згідно договору факторингу № 4.

/а. с. 69/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, зобов`язання за вказаним договором належним чином відповідач не виконала, протягом дії договору не сплачувала кредит вчасно та у повному обсязі, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості.

Відмовляючи в застосуванні строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що з 12.03.2020 на усій території України був встановлений карантин, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Виходячи із приписів п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки позовної давності продовжені на період дії карантину та воєнного стану. Тому, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, помилкового застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Щодо доведеності укладення договору.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що 16.05.2017 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 26 % річних.

АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «АЛЬФА-БАНК»».

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором AT «АЛЬФА-БАНК» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача /а. с. 14-17/.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем укладення між сторонами кредитного договору.

Що доведеності укладення договору факторингу.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Колегія суддів вважає обгрунтованим також висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем набуття права вимоги за кредитним договором від 16.05.2017 до відповідача, що підтверджується договором факторингу від 20.12.2021, укладеному між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», на підставі якого TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 16.05.2017, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем /а. с. 8-12/; платіжним дорученням за № 34291 від 20.12.2021 щодо оплати за право вимоги згідно договору факторингу /а. с. 69/.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права враховувати надані позивачем письмові пояснення від 19.01.2024 та додані до них докази (платіжне доручення), оскільки ці докази подані з порушенням частини сьомої, восьмої статті 43 ЦПК України і вони не були надіслані відповідачу, апеляційний суд відхиляє, оскільки у матеріалах справи наявні докази направлення цих документів відповідачу /а. с. 74/.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом не надано оцінки доводам відповідача про те, що у відповідача відсутні ліцензії та дозволи на укладання договорів факторингу та що позивач має статус фінансової установи, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем надано суду копію розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.02.2020 № 339 про видачу TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання послуг з фінансового лізингу, надання послуг з факторингу /а. с. 70/, та копію розпорядження Національної комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 150 від 27.01.2020 про внесення TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до реєстру фінансових установ /а. с. 71-72/.

Щодо доведеності розміру заборгованості.

Позивачем на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором надано до суду розрахунок заборгованості, згідно якого за відповідачем станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість в розмірі 33549,70 грн. /а. с. 18/.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» строк дії картки становить 3 роки з можливістю перевипуску картки за умови дотримання клієнтом умов договору /а. с. 5/.

Проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» нараховано відповідачу заборгованість за період з 17.05.2017 року по 20.12.2021 року /а. с. 7/, тобто поза межами строку дії картки.

Позивачем не надано суду доказів перевипуску картки відповідачу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем доведено позовні вимоги згідно розрахунку заборгованості станом на 17.05.2020 року в сумі 15498.30 грн., а в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідачем не надано власного розрахунку на спростування суми заборгованості в розмірі 15498.30 грн станом на 17.05.2020 року.

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, однак суд першої інстанції помилково не застосував строк позовної давності, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки місцевим судом правомірно зазначено про те, що згідно пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 12.03.2020 на усій території України був встановлений карантин, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Виходячи із приписів пунктів 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки позовної давності продовжені на період дії карантину та воєнного стану.

У справі встановлено, що строк дії картки закінчився 17.05.2020 року, а з позовом позивач звернувся 31.10.2023 року, тобто в межах продовженого строку позовної давності.

Відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 16.05.2017 року в розмірі 15498.30 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При поданні позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплачено судовий збір в сумі 2684 грн /а. с. 1/, (розрахунок 15498,30 х 100 : 33549,7 = 46,19 % (задоволена частина вимог) = 2684 х 46,19 % = 1239,74).

При подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 4026 /а. с. 102, 110/, (4026 х 53,81 % (задоволена частина вимог) = 2166,39 грн).

З огляду на зазначене, з урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам в сумі 926,65 грн (розрахунок 2166,39 - 1239,74 = 926,65).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2024 року у даній справі змінити в частині визначення розміру заборгованості та скасувати в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 16.05.2017 року в сумі 15498 (п`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 30 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 926 (дев`ятсот двадцять шість) гривень 65 копійок.

В іншій частині рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський