П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Київ

Справа № 756/9017/22

Провадження: № 22-ц/824/4891/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.01.2022 року між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (далі - відповідач) був укладений договір № 16РП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів «пакет Стандарт». Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язався надати їй, позивачці, кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів в обсязі та на умовах, передбачених договором, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. Вартість медичної допомоги відповідно до п. 8.1 договорусклала 66249,00 грн., та була нею сплачена на підставі рахунку-фактури в повному обсязі, а також оплачено розширений генетичний скринінг в сумі 2800 грн. Проте,відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, послуг не надав. За вказаних обставин, просила суд стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на своюкористь грошові кошти за договором № 16РП/01/2022 в розмірі 70 830,67грн., 1248,20 грн. - втрат від інфляції та 533,47 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № 16РП/01/2022 про надання медичної допомоги (ведення пологів) від 14.01.2022 року в розмірі 67 249 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що договором № 16РП/01/2022 від 14.01.2022 року передбачено звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити, і що перешкоджає сторонам виконати свої обов`язки за цим договором, зокрема, війну і воєнні дії. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні з 24 лютого 2022 року, дію якого продовжено і по сьогоднішній день. Такі форс-мажорні обставини засвідчені також листом Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року. Введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків перед позивачкою за укладеним договором, оскільки, будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень в результаті проведення активних бойових дій на території Києва та Київської області. Окрім того, звертає увагу на те, що з початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок в пологовому будинку в якості укриття від ворожих снарядів. За вказаних обставин, відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, посилалась на те, що лист Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року не є сертифікатом у розумінні положень ЗУ «Торгово-промислові палати в Україні», тобто, не є документом, який звільняє відповідача від виконання зобов`язань за укладеним договором. Окрім того, відповідач на виконання п.п. 9.4, 9.5 договору від 14.01.2022 року не проінформував позивачку про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором. Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України, а також пені згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також суд першої інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, які були сплачені позивачкою адвокату згідно квитанції від 26.09.2022 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27 квітня та 22 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Зукін В.Д. в інтересах ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» заперечував проти апеляційної скарги та вказав, що наявність у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» форс-мажорних обставин звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України та ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»

Окрім того, зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не спів мірний із складністю справи, просив зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн.

Адвокат Демидас Д.А. в інтересах ОСОБА_1 у відзивіна апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема, зазначив, що відповідачем ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" жодним чином не підтверджено вплив війни на обставину неповернення грошей саме позивачу ОСОБА_1 , окрім того, відповідачем не було доведено відсутності на рахунках необхідних коштів протягом періоду їх не повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ«Пологовий будинок «Лелека» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14.01.2022 року між ОСОБА_1 (пацієнт) та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (медичний заклад) було укладено договір № 16ПР/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів «пакет Стандарт».

Згідно з пунктами 8.1, 8.4 договору, вартість медичної допомоги складає 66 249,00 грн. з ПДВ та сплачується одноразово у формі 100 % передоплати в день підписання договору.

Пунктом 8.8 договору закріплено, що факт надання медичним закладом медичної допомоги/медичних послуг та факт отримання їх пацієнтом підтверджується відповідною медичною документацією та оформлюється актом приймання-передачі медичних послуг.

Пунктами 9.3, 9.4 договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 9.5 договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 11.2 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги. Також, договір припиняється у разі неможливості його виконання, проведення пологів у іншому медичному закладі.

14.01.2022 року між позивачкою та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003249, відповідно до умов якого позивачка застрахувалась у разі настання страхових випадків, сума страхового платежу - 1800,00 грн.

14.01.2022 року на виконання умов договору позивачка сплатила на рахунок відповідача 66 249 грн., з яких 1800,00 грн страховий платіж «Безпечні пологи розширена».

Також позивачкою було сплачено 2800 грн. за медичне дослідження - генетичний скринінг (а.с.25,26).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

В подальшому, на сайті ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» розміщено оголошення про припинення роботи через напружену воєнну ситуацію (а.с.74).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила дитину в м. Чернівці (а.с.34).

У березні 2022 року позивачка направила на електронну адресу відповідача заяву про повернення коштів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання відповідачем умов договору є наслідком форс-мажорних обставин, які звільняють відповідача лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Відмовляючи у відшкодуванні витрат на праничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтвердження сплати позивачкою витрат на правову допомогу на загальну суму 20 000 грн.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції, колегія судів ураховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Установивши, що умови укладеного між сторонами договору про надання медичної допомоги виконані не були, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь позивачки коштів, сплачених за надання відповідачем медичних послуги в розмірі в розмірі 67 249 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про те, що причиною невиконання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» умов договору № 61РП/02/2022 від 15 лютого 2022 року про надання медичної допомоги були форс-мажорні обставини, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить і ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Проте, відповідно до приписів ст. 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого договором зобов`язання щодо повернення грошових коштів внаслідок не надання медичних послуг за договором, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

З наведеного слідує, що за приписами статті 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачці коштів за договором, а тому такі доводи ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не приймаються до уваги колегії суддів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому термін дії воєнного стану в Україні було продовжено. Наразі правовий режим воєнного стану в Україні триває.

Листом від 28.02.2022 № 2021/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Окрім того, факт збройної агресії РФ проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

З огляду на зазначене, підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, а також пені згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відсутні, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.

Перевіряючи висновки суд першої інстанції щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Слід відмітити і те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Згідно з договором про надання юридичної допомоги № Ю-04-03/2022, укладеного 01.03.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Демидасом Д.А., вартість послуг за договором складає 20 000 грн. До вказаних послуг належить ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції, підготовка проекта листа про розірвання договору, підготовка та подання позовної заяви. Також клієнт сплачує 1 000 грн за кожне судове засідання (п. 4.1 договору) (а.с.35,36).

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які ОСОБА_1 понесла та очікує понести за договором про надання юридичної допомоги № Ю-04-03/2022, укладеного 01.03.2022 року, орієнтовна вартість правової допомоги становить 22 000 грн, з яких: 8 000 грн - ознайомлення з матеріалами справи, визначення правової позиції, 2 000 грн - підготовка проекту листа щодо розірвання договору, 10 000 грн - вивчення судової практики в аналогічних спорах, підготовка позовної заяви та доданих до неї документів, актуалізація інформації щодо останніх змін в законодавстві з приводу позовної заяви, підготовка правової позиції з урахуванням фактичних обставин справи, складання розрахунку заборгованості, складання необхідних клопотань, формування пакету документів, завірення копій документів, інші процесуальні дії, 2 000 грн - участь в судових засіданнях (а.с.40).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та їх оплату позивачкою надано квитанцію (довідку) про оплату послуг № 1 до договору про надання юридичної допомоги № Ю-04-03/2022, укладеного 01.03.2022 року (а.с.39).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відмовляючи у відшкодуванні таких витрат позивачці, суд першої інстанції не урахував, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Заперечуючи проти заявленого позивачем до стягнення розміру судових витрат на правову допомогу, представник відповідача зазначав, що відповідач перебуває в скрутному фінансовому положенні, оскільки основне місце проведення господарської діяльності відповідача та єдине місце надання послуг з ведення пологів, пологовий будинок, перебував безпосередньо в зоні проведення бойових дій, пов?язаних з військовою агресією Російської Федерації проти України в лютому-березні 2022 року. Пологовий будинок зазнав значних ушкоджень, його робота була повністю зупинена і наразі ще не відновлена повністю. що і спричинило існування даної судової справи. Відповідач докладає усіх можливих зусиль для відновлення своєї діяльності в нормальному режимі та виконання існуючих зобов?язань, тому для відповідача збільшення грошових вимог кредиторів, до яких належить і позивач, за рахунок стягнення неспівмірних витрат на правову допомогу у даній справі є критичним.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

На переконання колегії суддів, застосування такого коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг (20 000 грн.) є невиправданим і завищеним, оскільки справа не є складною, розгляд її проводився у спрощеному позовному провадженні, а тому супровід даної справи у суді першої інстанції не може вартувати таких коштів. Водночас, надані адвокатом клієнту такі послуги, як: ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції у справі; пошук судової практики не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Разом з тим, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до суми 5 000 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, колегія суддів доходить висновку, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, місце розташування: м. Київ, вул. Квітки Цісик, 56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

В решті рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В.В. Соколова