ПОСТАНОВА

Іменем України

29 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 391/897/23

провадження № 22-ц/4809/440/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач приватне підприємство «Вісмут»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області (суддя Козюменська В. В.) від 05.12.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

30.11.2023 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного підприємства «Вісмут», вказавши як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення шляхом розірвання договору оренди землі (земельної ділянки площею 6,2999 га кадастровий номер: 00413:02:000:0201), укладеного ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Вісмут», зобов`язання відповідача повернути вказану земельну ділянку її власникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що позивач та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як спадкоємці померлого власника земельної ділянки та орендодавця за договором оренди ОСОБА_3 , набули прав та обов`язків співвласників земельної ділянки та орендодавця за договором з відповідачем.

Відповідач систематично порушує умови договору оренди, впродовж 2020 2023 років орендну плату співвласникам земельної ділянки не сплатив, що за умовами договору є підставою для його розірвання в судовому порядку на вимогу однієї зі сторін.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05.02.2021 у справі № 912/209/21 відкрито провадження про банкрутство ПП «Вісмут», а постановою того ж суду від 07.06.2022 ПП «Вісмут» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2023 у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Вісмут», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі відмовлено, роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з даним позовом до належного господарського суду.

Судове рішення мотивоване тим, що у провадженні Господарського суду Кіровоградської області перебуває справа про банкрутство ПП «Вісмут», а тому, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, ч. 1 та 2 ст. 7 КУПБ, розгляд цієї справи належить до юрисдикції господарських, а не загальних судів. З огляду на це, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд констатував, що він зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2023 та відкрити провадження у справі.

Вимоги апелянта обґрунтовано тим, що, на його переконання, ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, суд неправильно визначив юрисдикційну належність цієї справи.

Зокрема, суд не врахував, що вимога позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки є немайновою вимогою, а тому її задоволення не впливатиме на зміну ліквідаційної маси, відповідно вона не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Те, що позов про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки є немайновим підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 15.05.2029 у справі № 289/2217/17, від 03.07.2019 у справі № 289/2204/17, від 92.12.2020 у справі № 905/105/20 тощо.

4.Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Учасники справи в призначений час та день у судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явилися, але апелянт ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11,з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення.

Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

30.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Компаніївського районного суду Кіровоградської області в порядку цивільного судочинства з позовом до Приватного підприємства «Вісмут», вказавши як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення шляхом розірвання договору оренди землі (земельної ділянки площею 6,2999 га кадастровий номер: 00413:02:000:0201), укладеного між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Вісмут», зобов`язання відповідача повернути вказану земельну ділянку її власникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05.02.2021 у справі № 912/209/21 відкрито провадження про банкрутство ПП «Вісмут».

Постановою Господарського суду Кіровоградської області від 07.06.2022 у справі № 912/209/21 ПП «Вісмут» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територільності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка разом з практикою ЄСПЛ є в Україні джерелом права, що встановлено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на це згаданим у ст. 6 Конвенції «судом, встановленим законом» вважається лише той судовий орган, котрий має відповідну юрисдикцію щодо розгляду та вирішення конкретної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України»).

Своєю чергою судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21).

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/1865/17, від 15 травня 2019 року у справах № 729/608/17 та № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 749/942/18 тощо.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Натомість згідно зі ст. 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України (п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Водночас частини 1 та 2 статті 7 Кодексу України з питань банкрутства встановлюють таке:

- спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 7 Кодексу);

- господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (ч. 2 ст. 7 Кодексу).

У справі № 759/9008/19 (постанова від 11.05.2021), вирішуючи питання предметної юрисдикції (підвідомчості), Велика Палата Верховного Суду тлумачила зміст ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порівнянні з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України та ч. 1, ч. 2 ст. 7 КУПБ і дійшла такого висновку:

«Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство […]

Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 КУПБ законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.

Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ […]

За наявності існуючого у господарському суді провадження про банкрутство, діє правило виключної підсудності і справа підлягає розгляду господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, що відповідає приписам пункту 8 частини першої статті 20 і частини дев`ятої статті 30 ГПК України та частини другої та третьої статті 7 КУПБ».

З огляду на наведене, аргумент апелянта про те, що суд не врахував, що його позовні вимоги до відповідача, щодо якого існує відкрита справа про банкрутство, мають немайновий характер не має істотного значення так, як відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України та ч. 1, ч. 2 ст. 7 КУПБ як майнові, так і немайнові вимоги до такого відповідача підлягають вирішенню господарським судом за правилами ГПК України.

Встановивши, що стосовно ПП «Вісмут», до якого ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку, ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05.02.2021 у справі № 912/209/21 відкрито провадження про банкрутство, а постановою того ж таки господарського суду від 07.06.2022 ПП «Вісмут» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що у питанні підвідомчості ця справа становить виняток, передбачений ч. 1 ст. 19 ЦПК України («…крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства»), бо належить до предметної юрисдикції господарських судів.

Правильність такого висновку додатково підтверджується тим, що згідно з відомостями ЄДРСР у межах справи № 912/209/21про банкрутство ПП «Вісмут» господарський суд вже розглядав по суті позови інших фізичних осіб до ПП «Вісмут» про розірвання договорів оренди земельних ділянок (номери рішень у Реєстрі: 116918927, 116766874).

Правові висновки Верховного Суду у справах, посилання на які нааведено апелянтом в апеляційній скарзі, не суперечать висновку місцевого суду у цій справі та не спростовують його правильність, а тому додаткового їх аналізу з боку суду апеляційної інстанції в контексті оскаржуваної ухвали не потребують.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив позивачу у відкритті провадження у справі на підставі норми п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, якою встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд роз`яснив позивачу його право на звернення з таким позовом до відповідного суду господарської юрисдикції, а тому позивач не позбавлений права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до незгоди заявника з ними. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно визначив підвідомчість цієї справи та застосував відповідні процесуальні наслідки звернення до суду всупереч правил визначення судової юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 29.02.2024

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко