Справа № 395/793/24 Провадження № 2/395/227/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Орендовського В.А.,

при секретарі Піддубній Н.С.,

розглянувши в м. Новомиргороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування остаточних позовних вимог позивач зазначила, що з 18.04.2022 року вона працювала у ТОВ «Дієса» техніком з налагоджування та випробувань техніки філії №2 Департаменту з роздрібної торгівлі. 12.09.2023 року відповідно до наказу № 00/11/09/019 від 11.09.2023 року її було звільнено за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Починаючи з липня місяця 2023 року ТОВ «Дієса» не виплачує їй заробітну плату, не надаючи жодних пояснень. При усному зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі було отримано відповідь, що розрахунки будуть проведені, проте обіцяні строки розрахунку не виконувались, що й створює заборгованість на даний час. 23.02.2024 року позивач подала звернення до відповідача (підтверджується квитанцією з Укрпошти) про виплату належних їй сум, зокрема, за період липень-вересень 2023 року. Також в цьому зверненні вона просила надати їй відомості щодо виплати заробітної плати за період липень-вересень 2023 року. На даний час відповідач не надав жодної відповіді, що свідчить про відсутність його намірів щодо вирішення питання із заборгованістю по заробітній платі. Заборгованість по заробітній платі складає 51525,76 гривень. У зв`язку з тим, що на звернення позивача відповідачем не надавалася інформація про грошову компенсацію за невикористану відпустку, тому позивач вказала, що у наказі про її звільнення вказано 7 днів невикористаної відпустки. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача суму 6936,16грн. грошової компенсації за невикористану відпустку. Судові витрати також просить стягнути з відповідача.

Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте від представника відповідача до суду надійшли клопотання про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Представник відповідача зазначив, що перед працівниками дійсно є заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується. Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якою належить ТОВ «Дієса» зазнала значних збитків: знищена частина товарних запасів; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. Виникнення форс-мажорних обставин пов`язане з фактичним знищенням товару, а також знищенням і пошкодженням магазинів підприємства, фактичним припиненням роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України. Вказані обставини призвели до збитків в особливо великому розмірі, при цьому одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в томі числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності сторін.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

07 серпня 2024 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу, згідно якої провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку закрито.

Основним Законом України статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року в справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Позивач з18.04.2022 року працювала у ТОВ «Дієса» техніком з налагоджування та випробувань техніки філії №2 Департаменту з роздрібної торгівлі. 12.09.2023 року відповідно до наказу № 00/11/09/019 від 11.09.2023 року її було звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначила, що у день звільнення її з роботи невиплачена заборгованість із заробітної склала 51525,76 гривень за 52 відпрацьовані робочі дні та 6936,16 гривень грошової компенсації за невикористану відпустку за 7 днів. Як стверджує позивач і не заперечує відповідач, до теперішнього часу вказана заборгованість відповідачем їй не виплачена.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з частиною першою ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України « Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по 11 вересня 2023 року включно, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Враховуючи, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

При визначенні розміру заборгованості із заробітної плати, суд бере до уваги розрахунок заробітної плати, згідно якого середньоденна заробітна плата позивача склала 990,88 гривень, кількість робочих днів, за які невиплачена заробітна плата, 52 та 7 днів невикористаних календарних днів відпустки, а тому заборгованість відповідача перед позивачем на момент звільнення останньої склала 51525,76 гривень заробітної плати (990,88грн х 52 дні) та 6936,16 грн. грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки (990,88грн х 7 днів). Вказаний розрахунок заборгованості не оспорюється відповідачем, більше того представник відповідача ОСОБА_2 у своєму письмовому клопотанні від 06.08.2024 року зазначила, що просить відмовити у задоволенні позову лише в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку.

Судом встановлено, що 10 квітня 2024 року між позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та відповідно змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 , що необхідно зазначити в резолютивній частині рішенні, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 161, вчинений Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копією паспорту.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позов задоволений повністю, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1211,20 грн.

Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу, за яку позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_5 заборгованість із заробітної плати в розмірі 51525 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот двадцять п`ять) гривень 76 копійок та грошову компенсацію за невикористані позивачем дні відпустки у розмірі 6936 (шість тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень 16 копійок, а всього стягнути 58461 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста шістдесят одна) гривня 92 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_5 витрати з оплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 12 серпня 2024 року.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області В.А. Орендовський