"26" квітня 2024 р.
Справа №642/5524/17
Провадження № 2/642/2/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участі секретаря Шрамко Н.В.,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Наталя Вікторівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

28.04.2023 до Ленінського районного суду м. Харкова з Київського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Наталя Вікторівна, про визнання заповіту недійсним, для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.05.2023 справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження.

28.08.2023 представником позивача за первісним позовом подано уточнену позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання Договору довічного утримання від 21.11.1996, укладеного між ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сином - ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , завірений державним нотаріусом Другої ХДНК Алтуніною Л.А. за №1-6570. В уточненій позовній заяві первісним позивачем виключено з числа відповідачів ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 . Крім того, зазначено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебувала вказана позовна заява №642/5524/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання. Під час перебування справи в суді, 30.03.2018, померла позивач ОСОБА_6 , тому ОСОБА_3 є її правонаступником за заповітом №2980 від 31.07.2017 та вступила у дану справу як правонаступник позивача з вимогами до ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання від 21.11.1996. Також під час перебування справи в суді, 26.12.2019, померла відповідач ОСОБА_5 . Згідно до заяви до Шостої ХДНК, ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини після ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 . Також із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 до приватного нотаріуса ХМНО Сергієнко Н. звернулась крім ОСОБА_3 , ще ОСОБА_4 . Тому єдиним належним відповідачем у справі є ОСОБА_4 .

Так, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обгрунтовані тим, що 21.11.1996 ОСОБА_6 уклала Договір довічного утримання із ОСОБА_7 , який приходився їй сином. Договір завірено державним нотаріусом Другої ХДНК Алтуніною Л.А. за №1-6570. Згідно вказаного Договору набувач взяв на себе зобов`язання довічно утримувати ОСОБА_6 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, всім необхідним та залишивши їй безкоштовне проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . В свою чергу, ОСОБА_6 передала набувачу у власність квартиру АДРЕСА_2 . Первинний набувач обов`язків за договором довічного утримання помер 30.03.2017 і у Харківській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №462/2017. Виходячи з факту смерті набувача, зобов`язання за цим договором переходять до його правонаступників, тобто спадкоємців, але оскільки Договір було укладено не з ними і вони ніякого догляду за ОСОБА_6 не здійснювали, ОСОБА_6 виявила незгоду із передачею прав і обов`язків набувача його спадкоємцям, тобто відповідачу ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ). Оскільки ОСОБА_6 перебувала у напружених стосунках із спадкоємцями набувача ОСОБА_7 , які не надавали їй жодної допомоги ні під час життя, ні після смерті первинного набувача, ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса із заявою про незгоду передачі прав і обов`язків первісного набувача його спадкоємцям, тому і звернулась, за життя, у 2017 році, з даною позовною заявою до суду. Свій позов ОСОБА_6 обгрунтовувала тим, що не згідна із передачею прав набувача ОСОБА_7 його спадкоємцям ( ОСОБА_4 ), а також зазначала, що вона довгий час перебувала під наглядом онучки-спадкоємиці ОСОБА_3 (яка наразі є позивачем-правонаступником після смерті ОСОБА_6 у даному позові), яка здійснювала за нею догляд, надавала всю необхідну допомогу ще навіть за життя первісного набувача ОСОБА_7 . На підставі викладеного, ОСОБА_3 , вступивши у справу як правонаступник позивача ОСОБА_6 , просила суд розірвати Договір довічного утримання від 21.11.1996, укладений між ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сином - ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 36-37 том 3)

31.08.2023 відповідачем ОСОБА_4 подано до суду уточнений зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання заповіту ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. 31.07.2017 за №2980 недійсним.

В обгрунтування уточненого зустрічного позову зазначено, що вона, ОСОБА_4 , є онукою померлої ОСОБА_6 по лінії батька, ОСОБА_7 , набувача за спірним Договором довічного утримання. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 позивачу за зустрічним позовом стало відомо, що ОСОБА_6 під час перебування в медичній установі було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. за №2980, яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_3 . На думку позивача за зустрічним позовом, вказаний заповіт було підписано ОСОБА_6 у стані, який унеможливлював розуміння та значення нею своїх дій. Також ОСОБА_4 вказала, що в неї та її батька, ОСОБА_7 , все життя були добрі родинні відносини з бабусею ОСОБА_6 , саме тому остання уклала Договір довічного утримання саме з ним, своїм сином, який добросовісно виконувався більше 20 років. На час відкриття судом провадження у справі №642/5524/17 ухвалою від 05.12.2017 та по день своєї смерті ОСОБА_6 проживала разом з нею, ОСОБА_4 , онукою, та її матір`ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 . Після отримання ухвали про відкриття провадження ОСОБА_4 вирішила з`ясувати у бабусі, ОСОБА_6 , мотиви подання такої позовної заяви, на що остання здивувалась та повідомила, що нікого не уповноважувала не подання такого позову до суду. Тому позивач за зустрічним позовом вважає, що недобросовісні родичі ОСОБА_6 , скориставшись її безпорадним станом через стан здоров`я та вік, намагались заволодіти її майном, оспорюючи договір довічного утримання, укладений 20 років тому. Тому ОСОБА_4 вважає, що заповіт від 31.07.2017 складений ОСОБА_6 у стані, у якому вона не усвідомлювала своїх дій, враховуючи систематичне лікування, наявність гострих важких захворювань невропатологічного та психіатричного характеру. З травня 2016 року стан здоров`я ОСОБА_6 різко погіршився, внаслідок чого вона не могла говорити і рухатись, у зв`язку з чим син, набувач, ОСОБА_7 разом з донькою, ОСОБА_4 , забрали ОСОБА_6 до місця свого мешкання за адресою АДРЕСА_3 . Після такого стану ОСОБА_6 , у неї погіршилось сприйняття оточуючих, вона почала плутати імена та забувала події. Після ретельного догляду за ОСОБА_6 , її стан почав покращуватись і коли вона в доброму стані, ОСОБА_7 перевіз її проживати до звичного їй місця мешкання за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , внаслідок чого психологічний стан ОСОБА_6 суттєво погіршився, вона втратила нормальний контакт з людьми. 22.06.2017 ОСОБА_6 впала та зламала головку правої бедрової кістки, у зв`язку з чим її було госпіталізовано до Обласного госпіталю ветеранів війни, де вона перестала впізнавати людей та говорити з померлими. Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом вважає, що спірний заповіт було підписано ОСОБА_6 у стані, який унеможливлював розуміння та значення нею своїх дій, а тому він підлягає визнанню недійсним. (а.с. 42-48 том 3)

Представником позивача за зустрічним позовом в підготовчому засіданні заявлялось клопотання про виклик свідків на підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , яке задоволено судом, та клопотання про витребування з медичних закладів медичної документації про стан здоров`я та історію хвороб ОСОБА_6 , з метою заявлення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 , на що суд повідомив, що таке клопотання є передчасним та роз`яснив представнику право заявити це клопотання після вивчення судом письмових доказів та допиту свідків.

15.09.2023 від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_3 , адвокатом Рябініним С.В. подано відзив на уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , в якому зазначено, що обставини, вказані в зустрічному позові, не підтверджуються жодними доказами у справі, тому просив відмовити в його задоволенні. (а.с. 59 том 3)

09.10.2023 до суду від третьої особи за зустрічним позовом, приватного нотаріуса ХМНО Сергієнко Н.В., надійшли заперечення проти зустрічного позову, в яких зазначено, що спірний заповіт був складений і посвідчений в приміщенні Обласного госпіталю ветеранів війни, де ОСОБА_6 перебувала, у зв`язку із переломом шийки стегна. Знаходячись віч на віч із ОСОБА_6 , остання чітко і конкретно формулювала свої наміри і волю, усвідомлювала свої дій і виказала бажання зробити розпорядження на випадок своєї смерті щодо свого майна, призначивши ОСОБА_3 спадкоємицею. Нотаріусом був складений заповіт, який відповідав волі заповідача, він був прочитаний вголос як ОСОБА_6 , так і присутніми свідками, тобто тричі. При перевірці дієздатності ОСОБА_6 нотаріусом було з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю розуміє значення своїх дій та її наміри відповідають її волі, вона перебувала при повній свідомості та ясності розуму, адекватно розуміла ситуацію і чітко відповідала на питання. Жодних сумнівів щодо наявності у неї стану, за якого б вона не усвідомлювала своїх дій, нотаріусом не було виявлено. Тому третя особа просила відмовити в задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту недійсним. (а.с. 71-72 том 3)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 підготовче провадження за уточненим первісним позовом від 28.08.2023 та уточненим зустрічним позовом від 31.08.2023 закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання Договору довічного утримання та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в уточненому позові. Щодо зустрічного позову про визнання заповіту недійсним просив відмовити в його задоволенні, оскільки зазначені в такому позові обставини є припущеннями відповідача ОСОБА_4 та не підтверджені жодними доказами.

Відповідач за первісним позовом, ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти позову про розірвання Договору довічного утримання заперечувала з підстав, зазначених в зустрічному позові, вказавши, що у неї та її батька, первісного набувача, ОСОБА_7 , з померлою ОСОБА_6 , яка доводиться їй бабусею, були добрі родинні стосунки, ОСОБА_7 належно виконував взяті на себе зобов`язання за Договором довічного утримання протягом 20 років. Вказала, що 2-3 місяці до смерті бабусі, остання проживала у неї, вона давала бабусі гроші, доглядала.

Представник відповідача за первісним позовом, адвокат Воробйов О.О., проти первісного позову ОСОБА_3 про розірвання Договору довічного утримання заперечував, з підстав, зазначених у зустрічному позові, а також вказав, що у померлої ОСОБА_6 були хороші родинні відносини із сином, ОСОБА_7 , та онукою ОСОБА_4 . Однак, через незадовільний стан здоров`я, через тяжкі хвороби, дію ліків, ОСОБА_6 перебувала в стані, в якому не усвідомлювала своїх дій, внаслідок чого складений нею заповіт не є вираженням її свідомої волі. Тому просив визнати спірний заповіт недійсним.

Третя особа за зустрічним позовом, приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Н.В., в судовому засіданні проти зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним заперечувала, посилаючись на обставини, зазначені нею в письмових поясненнях, а також вказала, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_6 в приміщенні лікарні, де вона перебувала на підставі перелому бедра, заповідач перебувала в адекватному стані, чітко розуміла навколишню обстановку, чітко відповідала на запитання, жодних сумнівів у її безпорадному стані в нотаріуса не виникло, складений заповіт відповідав її бажанню та волі. Також зазначила, що заповіт було посвідчено в присутності двох свідків, хоча це і не було необхідним згідно вимог законодавства.

Також в судовому засіданні судом було допитано свідка за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , який пояснив, що ОСОБА_6 доводилась бабусею його дружини, ОСОБА_4 . Дружина раз на два тижні відвідувала бабусю, була з нею в добрих відносинах. Вкінці 2017 року ОСОБА_6 потрапила в лікарню, вона перебувала в неадекватному стані, нікого не впізнавала, він разом з дружиною доглядали за ОСОБА_6 . З січня до 30.03.2018 ОСОБА_6 проживала у них вдома вони доглядали за бабусею, купували продукти, інші родичі не цікавились її здоров`ям. Також вказав, що він займався похованням ОСОБА_6 .

Судом також було задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 , адвоката Воробйова О.О., про допит в якості свідків працівників медичного закладу, де проходила лікування ОСОБА_6 , на підтвердження її безпорадного стану та проблем зі здоров`ям, внаслідок чого вона не усвідомлювала своїх дій під час складання заповіту. Однак, ці свідки, у зв`язку із воєнним станом, покинули територію України, тому суд задовольнив клопотання адвоката про їх допит за допомогою відеоконференцзв`язку. Судові засідання неодноразово відкладались, у зв`язку з неможливістю свідків підключитись до системи відеоконференцзв`язку. У зв`язку з тим, що свідки повторно не змогли відключитись до системи відеоконференції, незабезпечення представником позивача за зустрічним позовом їхнього допиту судом дистанційно, суд продовжив розгляд справи.

Після вивчення судом письмових доказів та допиту учасників справи та свідків, представник позивача за зустрічним позовом заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6 . На питання головуючого щодо необхідності повернення до раніше заявленого адвокатом клопотання про витребування медичної документації у відношенні ОСОБА_6 представник позивача за зустрічним позовом зазначив, що у такому витребуванні немає необхідності та просив призначити експертизу на підставі наявних матеріалів справи. Ухвалою суду від 16.04.2024 (повний текст від 22.04.2024) відмовлено в призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей (показів свідків медичних працівників) та будь-якої іншої медичної документації про неналежний стан здоров`я та незадовільний стан померлої ОСОБА_6 , що могло бути підставою для призначення такої експертизи.

Вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 21.11.1996 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладеного Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої ХДНК Алтуніною Л.А. за №1-6570. (а.с. 4 том 1)

Згідно вказаного договору, набувач, ОСОБА_7 , взяв на себе зобов`язання довічно утримувати ОСОБА_6 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, всім необхідним та залишивши їй безкоштовне проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Вартість щомісячного забезпечення становить 17 грн. В свою чергу, ОСОБА_6 передала набувачу у власність квартиру АДРЕСА_2 . Згідно з п.7 Договору, цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку його невиконання та відмовлення від добровільного розірвання в судовому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с. 28, 114 том 2)

Після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 21.07.2017 Шостою ХДНК відкрито спадкову справу №462/2017. (а.с. 2 том 2)

21.07.2017 ОСОБА_4 звернулась до Шостої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після батька, ОСОБА_7 (а.с. 112 том 2)

ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_7 ) 21.07.2017 звернулась до Шостої ХДНК із заявою про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_4 (а.с. 113 том 2)

31.07.2017 ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 , вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. за №2980. (а.с. 7 том 2)

31.10.2017 ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_1 , звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із позовом про розірвання договору довічного утримання.

30.12.2011 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану) зареєстровано шлюбу, внаслідок чого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_12 ». (а.с. 106-107 том. 1)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 . (а.с. 130 том 1)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.05.2018 провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_13 про розірвання договору довічного утримання зупинено до набуття правонаступництва після смерті ОСОБА_6 . (а.с. 133 том 1)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.10.2018 відновлено провадження у справі. (а.с. 137 том 1)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.02.2021 залучено до участі у справі в якості позивача ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_6 ; об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_3 до ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про розірвання договору довічного утримання із зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Наталя Вікторівна, про визнання заповіту недійсним. (а.с. 95-96 том 2)

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 93 том 2)

Під час підготовчого провадження в Ленінському районному суді м. Харкова, після надходження справи з Київського районного суду м. Полтави, а саме 28.08.2023 позивачем за первісним позовом подано уточнений позов до ОСОБА_4 про розірвання Договору довічного утримання, виключивши ОСОБА_5 як співвідповідача, на підставі чого судом продовжено розгляд справи на підставі саме уточненого позову від 28.08.2023 у складі сторін, визначеному первісним позивачем в уточненому позові.

Щодо вимог за первісним позовом ОСОБА_3 про розірвання Договору довічного утримання суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій.

Частиною 1 ст. 757 ЦК України, Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі №759/501/17 зазначив, що договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що первісним набувачем згідно спірного Договору довічного утримання, ОСОБА_7 , з дня укладання такого договору, з 21.11.1996, по дату його смерті, тобто по 30.03.2017, сумлінно виконувались взяті на себе обов`язки за вказаним договором. За життя набувача, ОСОБА_7 , відчужувачем, ОСОБА_6 , не заявлялось до суду позовних заяв з підстав неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Позивачем за первісним позовом не надано жодного доказу на спростування зазначеного.

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_7 є його донька ОСОБА_4 , яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Таким чином, саме на ОСОБА_4 було покладено обов`язок виконання належним чином договору довічного утримання, після смерті первісного набувача.

Підставами розірвання договору довічного утримання, згідно вимог законодавства, є невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, істотного порушення договору другою стороною.

Аналогічні підстави для розірвання договору довічного утримання передбачені п. 7 спірного Договору довічного утримання від 21.11.1996.

Підстави, на які посилалась позивач ОСОБА_6 при зверненні до суду з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним, які наразі як її правонаступник заявляє ОСОБА_3 , є те, що ОСОБА_6 не укладала такий договір зі спадкоємцем ОСОБА_7 ОСОБА_4 , а тому вона не бажає, аби остання виконувала обов`язки набувача.

Статтею 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору.

Суд бере до уваги, що спірним договором довічного утримання не передбачалась неможливість передання обов`язків набувача, у зв`язку з його смертю, його правонаступникам, крім того, такий перехід передбачений ст. 757 ЦК України.

Також суд враховує, що як чинним законодавством, так і спірним договором довічного утримання передбачені підстави його розірвання, перелік таких підстав є вичерпним.

Зазначені первісним позивачем, ОСОБА_6 , та її правонаступником позивачем ОСОБА_3 , підстави розірвання договору довічного утримання, а саме небажання, аби набувачем стала спадкоємець ОСОБА_7 його донька ОСОБА_4 , не грунтуються на вимогах закону та умовах укладеного спірного договору.

Незгода відчужувача з переходом зобов`язань набувача до спадкоємців останнього не може свідчити про істотне порушення умов такого договору.

При цьому, лише істотні порушення умов договору щодо його неналежного виконання є підставами для розірвання такого договору.

Також судом враховується сумлінне виконання первісним набувачем, ОСОБА_7 , взятих на себе зобов`язань за Договором довічного утримання від 21.11.1996 близько 20 років, аж до його смерті, що не спростовано відповідачем.

Враховуючи, що доводи позивача щодо підстав розірвання Договору довічного утримання не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а також те, що позиція позивача зводиться лише до її відмови від Договору, у зв`язку з переходом прав набувача до спадкоємця, що не може бути підставами для розірвання Договору, у зв`язку з його невиконанням, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 про розірвання Договору довічного утримання від 21.11.1996.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, юридична природа якого ґрунтується на його законодавчому визначенні, як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст.1233 ЦК України), а правова природа визначається судовою практикою, як односторонній правочин (дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків), що тягне відповідні правові наслідки, які виникають тільки після смерті особи, яка його склала - заповідача.

Заповіт - правочин, для дійсності якого закон вимагає обов`язкового дотримання встановленої форми. Оскільки виконання заповіту можливе лише після смерті заповідача, коли виправити недолік форми заповіту вже не можливо, невідповідність форми заповіту неминучою призведе до його абсолютної нікчемності.

Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у ст. 1247 ЦК України. Цією правовою нормою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт у зв`язку з хворобою або фізичною вадою, відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України він підписується за її дорученням іншою особою.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 ЦК України. За змістом ст. 37 Закону України «Про нотаріат», Порядку нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. У разі відсутності у населеному пункті нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

На заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має потрібного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з істотним порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відтак дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право за законом, не має істотних порушень стосовно його форми та посвідчення, за умови, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, допоки ця презумпція не буде спростована. Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені ним обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто у разі його нікчемності) або якщо оспорюваний правочин визнаний судом недійсним.

Суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним.

Оскільки заповіт за своєю правовою природою є одностороннім правочином фізичної особи, що полягає в її особистому розпорядженні на випадок своєї смерті, та яке відповідає внутрішній волі самого заповідача, то при складанні заповіту заповідач керується виключно своїми міркуваннями та інтересами та не має обов`язку брати до уваги ні думку спадкоємців, зазначених у заповіті, ні інших сторонніх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та яких саме.

31.07.2017 ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 , вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. за №2980. (а.с. 7 том 2)

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на підстави визнання заповіту недійсним позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_4 , посилалась на те, що заповідач, ОСОБА_6 , внаслідок віку, тяжких хвороб, перебувала у стані, в якому не розуміла та не усвідомлювала своїх дій, а тому її Заповіт від 31.07.2017 не є відображенням її власного волевиявлення.

Так, до матеріалів справи додано: виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №2975 від 27.09.2017, виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №4802 від 04.07.2016, виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №3965 від 19.10.2017, в яких містяться дані про перелом головки правої бедрової кістки ОСОБА_6 , внаслідок чого вона перебувала на лікуванні. (а.с. 29-30 том 1, а.с. 198 том 2)

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №2975 від 22.09.2017, в ній зазначено загальний стан пацієнтки, а саме: свідомість ясна (а.с. 156 том 1)

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, письмові докази у справі не містять доказів на підтвердження того, що при укладанні спірного заповіту ОСОБА_6 перебувала у стані, в якому не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними.

Крім того, судом враховується, що представник позивача за зустрічним позовом відмовився в судовому засіданні від раніше поданого клопотання про витребування доказів медичної документації відносно ОСОБА_6 , на підтвердження зустрічних позовних вимог щодо неможливості ОСОБА_6 усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Також суд враховує, що представником позивача за зустрічним позовом не забезпечено допит свідків на підтвердження зустрічних позовних вимог - працівників медичного закладу, в якому перебувала на лікуванні померла ОСОБА_6 .

За відсутності медичної документації/інших відомостей щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_6 , судом відмовлено в призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене та наявні матеріали справи, судом не встановлено, що під час складання ОСОБА_6 заповіту 31.07.2017 вона не усвідомлення своїх дій, а тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Крім того, не розриваючи Договір довічного утримання від 21.11.1996 та не визнаючи заповіт ОСОБА_6 від 31.07.2017 недійсним, судом враховується також те, що згідно з Договором довічного утримання від 21.11.1996 ОСОБА_6 вже передала набувачу ( ОСОБА_7 ) у власність квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір не містить даних про те, що передання майна відбудеться у випадку смерті відчужувача.

Окрім цього, відповідно до копії заяви-повідомлення ОСОБА_6 до ХДНК №6 від 28.09.2017, вона зазначила, що у вказаній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа №462/2017 після смерті ОСОБА_7 , вказавши, що одним із об`єктів у спадковій масі після смерті ОСОБА_7 є кв. АДРЕСА_2 . (а.с. 129 том 2)

Відомостей, що входить у спадкову масу після смерті ОСОБА_6 заповіт від 31.07.2017 не містить.

Крім того, приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. долучено до матеріалів справи копію спадкової справи №09/2018, заведеної після смерті ОСОБА_6 . Матеріали вказаної спадкової справи не містять відомостей та документів про майно, що входило до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 , в тому числі щодо кв. АДРЕСА_2 (а.с. 3-46 том 2)

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів того, що на момент складання спірного заповіту майно, а саме кв. АДРЕСА_2 , належала на праві власності ОСОБА_6 та після її смерті входила до її спадкової маси на підставі заповіту від 31.07.2017, враховуючи, при цьому, передання ОСОБА_6 у власність ОСОБА_7 цієї квартири на підставі Договору довічного утримання від 21.11.1996, суд не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним, зважаючи на те, що такий заповіт, складений на користь ОСОБА_3 , може поширюватись на інше майно ОСОБА_6 , за виключенням кв. АДРЕСА_2 , яка вже їй не належала на момент складання заповіту.

А тому дійсність Договору довічного утримання від 21.11.1996 та заповіту від 31.07.2017 не вважаються взаємовиключними.

Враховуючи викладене, зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає.

Оскільки судом відмовлено в первісному і зустрічному позовах, згідно ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачами.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-83, 259-260, 265 ЦПК України, ст. ст. 525, 626, 628, 638, 651, 744, 755, 757, 1216-1218, 1233, 1247, 1252 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Наталя Вікторівна, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2024.

Відомості про сторін:

Позивач (за первісним позовом) ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа (за зустрічним позовом) приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Наталя Вікторівна, номер свідоцтва НОМЕР_6 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Головуючий