Провадження № 2/643/688/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024

26 квітня 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , якою просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2018. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Батько дитини участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, отримує дохід.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін).

З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що

позовні вимоги визнає частково, та просить стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі, що не перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, відповідач просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, вивчивши доводи позовної заяви та відзиву на позовну заяву, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що 21.07.2018 сторони зареєстрували шлюб Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2731 (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії № НОМЕР_1 , виданого 01.02.2022, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю є ОСОБА_1 (а.с.9).

Після розірвання стосунків між батьками, позивачка мешкає з дитиною окремо, самостійно її виховує і утримує, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх дитини, суд виходить з такого.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який набрав чинності 01.01.2024, встановлений такий розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років - 2 563,00 гривень.

Таким чином, виходячи з мінімального розміру аліментів, встановлених Сімейним кодексом України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років на цей час не може бути меншим, ніж 1 281,50 гривень (тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача.

Враховуючи, що спільна дитина позивачки та відповідача проживає разом з матір`ю, яка нею опікується постійно, і об`єктивно, несе більші витрати на її утримання, та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки належить визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципу пропорційності витрат, які повинні нести обоє батьків та забезпечувати участь батька в наданні допомоги позивачеві щодо матеріального утримання дитини.

Такий висновок суд зробив на підставі тих доказів, які надані суду позивачкою, а саме: копії паспорту (а.с.5-6), копії картки фізичної особи - платника податків (а.с.7), копії свідоцтва про шлюб (а.с.8), копії свідоцтва про народження дитини (а.с.9), копій документів на підтвердження повноважень представника (а.с.11-13,16), копії Витягу з Реєстру територіальної громади (а.с.14-15).

Інших доказів, які б підтверджували саме такий розмір аліментів на утримання дитини як 6000,00 грн, про який просить позивачка, з боку останньої суду не надано.

Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України, звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

У разі наявності потреби та доказів, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 01.11.2023.

Далі, позивачка ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою сплачено вартість надання юридичних послуг на суму 14 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано Договір про надання правничої допомоги № 41023 від 04.10.2023 (а.с.16), розрахунок наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 41023 від 04.10.2023 (а.с.11), квитанцію № Е361-561К-Р68Р-482Е від 04.10.2023 (а.с.4).

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, оскільки, як видно з розрахунку наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 41023 від 04.10.2023, опис виконаних робіт складається з чотирьох пунктів, де третій та четвертий пункти не стосуються цієї справи. Крім того із вказаного розрахунку вбачається, що послуги з правничої допомоги по стягненню аліментів адвокатом надані на суму 6 000,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн, як належно підтверджених.

Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір включено до складу судових витрат.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідача на користь держави в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 258, 263, 259, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 01.11.2023, до досягнення дитиною повноліття.

Відмовити в іншій частині позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь держави, судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах оплати платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова