ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року місто Чернівці справа №713/2806/23

провадження №22-ц/822/277/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача Довганюк І.В., відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, головуючий в суді першої інстанції суддя Кириляк А.Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та моральної шкоди.

Посилалася на те, що у 2020 році вона на прохання свого зятя, ОСОБА_1 , позичила йому 16 500 євро на купівлю автомобіля, який він хотів привезти з США. Вказану суму зять позичав терміном на один рік, проте станом на день подання позову кошти їй повернуті не були.

Так, з цього приводу була вимушена звернутись до поліції із заявою про скоєний злочин.

Жодної розписки вони не укладали, оскільки вона не думала, що він не поверне їй кошти, які позичив.

З підстав вимог, передбачених статтею 1166 ЦК України просила стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 16500 Євро.

Також їй заподіяна моральна шкода в розмірі 3500 Євро, що полягає у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також застосуванням до неї фізичного та психологічного насилля з боку відповідача.

Просила стягнути матеріальну шкоду в сумі 16500 євро (661815, 00 грн.) та моральну шкоду в сумі 3500 євро (140385, 00 грн.) та судові витрати в розмірі 9302,15 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 - 10000 (десять тисяч ) гривень витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що згідно письмових пояснень від 24 червня 2021 року, які відповідач надав старшому інспектору ЮП СП Вижницького районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітану поліції Зельській Юлії Петрівні, свідчить що відповідач визнає факт отримання у 2020 році його сім`єю суми позики, а також факт придбання транспортного засобу за вказані грошові кошти.

В довідці від 25 червня 2020 року зазначається, що під час опитування доньки позивачки, остання вказала, що в лютому 2020 року її матір надала їй кошти в сумі 16 500 євро, які вона разом з чоловіком (відповідачем) поміняла на долари для покупки автомобіля.

В довідці від 31 травня 2021 року зазначено, що при опитуванні доньки позивачки, остання надала пояснення щодо існування обов`язку з повернення грошових коштів.

З довідки від 19 січня 2022 року вбачається, що позивач надала грошові кошти у розмірі 16 500 євро своєму зятю (відповідачу) та дочці, тобто позичила грошові кошти подружжю для купівлі транспортного засобу.

Таким чином, договір позики укладений в інтересах сім`ї відповідача, оскільки подружжя придбало транспортний засіб, що підтверджується поясненням як відповідача так і доньки позивача.

Крім цього, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики, позивачу завдано моральну шкоду. Позивач перебуває в постійній нервовій та психологічній напрузі, відчуває життєвий дискомфорт та психічне навантаження через втрату особистої власності. Майже чотири роки позивач не може повернути своє майно, яке здобула власними зусиллями.

Вважає, що незаконність судового рішення вбачається у тому, що судом не було застосовано норми СК України, зокрема що регулюють право спільної сумісної власності подружжя, а необґрунтованість судового рішення проявляється у тому, що докази які перебувають в матеріалах справи досліджені судом поверхнево та формально.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Загарія О.Д., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказав, що до апеляційної скарги долучено копію письмових пояснень ОСОБА_1 від 24 червня 2021 року, які не було додано у суді першої інстанції, а в скарзі скаржник не навів поважності причин їх не подання раніше, а тому у їх прийнятті слід відмовити.

Позивачка в поданій апеляційній скарзі в порушення вимог ст.367 ЦПК України змінює підставу позову, посилаючись на вимоги ст.65 СК України та вказує, що договір позики укладено в інтересах сім`ї відповідача, а судом першої інстанції дані вимоги СК України не застосовані.

Надані позивачкою докази не підтверджують факту надання нею відповідачу в позику 16 500 євро, які він зобов`язувався їй повернути, а тому такі докази є неналежними і недостовірними.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 у ОСОБА_3 жодних коштів не позичав і позивачкою доказів з приводу вказаної нею позики не надано, зокрема у матеріалах справи немає розписки чи договору позики.

Також, в наданих до правоохоронних органів скаргах містяться різні за змістом твердження і будь яких доказів з приводу розмови про отримання у борг та повернення коштів немає.

Крім цього, жодним чином не підтверджується завдання позивачці моральної шкоди і обґрунтування такої шкоди різниться з позовом та апеляційною скаргою.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що в скарзі від 10 червня 2021 року начальнику ГУНП в Чернівецькій області, Вижницькій окружній прокуратурі позивачка вказує, що її дочка ОСОБА_4 та зять ОСОБА_1 не повертають їй забрані без її дозволу гроші в сумі 16 500 євро (11000 євро на купівлю автомобіля «Субару», 4500 євро на оформлення документів та реєстрацію автомобіля, 1000 євро зять забрав самовільно), а також в тому, що вони маючи власне помешкання, скориставшись її відсутністю без її відома і дозволу поселились в її будинку і взяли без її дозволу гроші, які вона зберігала в будинку (а.с.13).

В заяві начальнику Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області від 29 червня 2021 року №3921 ОСОБА_3 зазначає, що в березні 2020 року кошти в сумі 15 500 євро позичила доньці ОСОБА_4 , а кошти в сумі 1000 євро її чоловік ОСОБА_1 забрав самовільно (а.с.14).

В заяві начальнику ГУНП в Чернівецькій області Дударець P.M. від 05 січня 2022 року ОСОБА_3 зазначає, що її донька та зять позичили в неї гроші, а решту вкрали (суми коштів не вказує), за які придбали автомобіль, а потім його продали (а.с.15).

В заяві т.в.о. начальника ГУНП в Чернівецькій області В.Барабакару від 11 серпня 2023 року позивачка зазначає, що зять ОСОБА_1 позичив в неї гроші (сума не вказана), за які придбав автомобіль марки «Субару» (а.с.18).

В іншій заяві т.в.о. начальника ГУНП в Чернівецькій області В. Барбакару від 11 серпня 2023 року позивачка зазначає, що ОСОБА_1 позичила 11 000 євро на оплату автомобіля, 4 500 євро на його оформлення, а 1000 євро він забрав самовільно, навіть без відома дочки (а.с.22).

За результатами заяв та скарг ОСОБА_3 правоохоронними органами надані відповіді, зі змісту яких слідує, що в діях як ОСОБА_4 так і ОСОБА_1 відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення, а тому подальшу перевірку припинено і рекомендовано вирішувати питання цивільно-правового характеру в судовому порядку (а.с.24-35).

В довідці про результати розгляду звернення від 25 червня 2020 року зазначається, що під час опитування доньки позивачки ОСОБА_4 , остання вказала, що в лютому 2020 року її матір надала їй кошти в сумі 16 500 євро, які вона разом з чоловіком ОСОБА_1 поміняли на долари для покупки автомобіля, при цьому будь-якої розмови про повернення даних грошей між ними не було (а.с.36).

В довідці про результати розгляду звернення від 31 травня 2021 року зазначено, що при опитуванні ОСОБА_4 , остання надала пояснення, що в 2020 році позичила у своєї матері кошти в сумі 16 500 євро для покупки автомобіля, однак не може кошти повернути у зв`язку з підняттям курсу євро, зобов`язується гроші матері повернути в найближчий час (а.с.37).

В довідці про результати розгляду звернення від 20 липня 2021 року вказано, що опитана ОСОБА_4 пояснила про надання їй коштів матір`ю в сумі 16 500 євро, проте розмови про їх повернення між ними не було. Повернувшись з-за кордону мати ОСОБА_3 почала вимагати їх повернути (а.с.38).

В довідці про результати розгляду звернення від 19 січня 2022 року вказано, що із звернення ОСОБА_3 слідує, що вона перебувала за кордоном на заробітках і переслала кошти у розмірі 16 500 євро своєму зятю ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_4 , тобто позичила для купівлі автомобіля, однак гроші по цей час вони не повертають (а.с.40).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції, оцінюючи здобуті у справі докази в їх сукупності, належності, допустимості, а також достатності, виходив з того, що позивачем не доведено наявність між сторонами боргових зобов`язань, що входять до предмета доказування. Крім цього, позивачем не надано конкретних фактів заподіяння їй моральних чи фізичних страждань та не надано належних доказів з даного приводу, а тому вимоги позову не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог цивільного процесуального закону метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що відповідач ОСОБА_1 позичив у 2020 році в неї кошти в сумі 16 500 євро терміном на один рік для придбання автомобіля і відмовляється їх повертати.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження факту укладання договору позики позивачка не надала.

Неодноразові її звернення до органу поліції не можуть свідчити про укладання між сторонами договору позики.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довела існування між сторони відносин з договору позики.

Крім цього, в своїй позовній заяві позивачка посилалася на те, що неповерненням їй позики, їй завдана матеріальна та моральна шкода.

Оцінюючи підстави позову, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Названа норма встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди.

В той же час, позивачка посилається, що між нею та відповідачем склались договірні відносини з приводу договору позики.

Отже, на договірні відносини норма статті 1166 ЦК України не розповсюджується.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення основної суми боргу, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив і в її задоволенні.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на вимоги статті 65 СК України про те, що позика отримувалася в інтересах сім`ї і позивач вправі вимагати її повернення від обох з подружжя, оскільки позов з цих підстав не заявлявся.

Розглядаючи позов, суд першої інстанцій повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до власного тлумачення позивачем норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить доводів з приводу не згоди з рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 березня 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк