Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 Справа №607/24962/23 Провадження №2-о/607/133/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., заявника ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Дубчака С.П., представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про встановлення факту постійного проживання,

УСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, що підтверджує належність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області Української PCP. 15 березня 1986 року уклала шлюб з ОСОБА_3 . Після одруження переїхала проживати до ОСОБА_3 в м. Кіровоград. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей. Однак, з вересня 1989 року, у зв`язку з втратою почуття поваги та взаємної любові один до одного, вони припинили фактичні шлюбні стосунки та вона з дітьми переїхала проживати до своїх батьків у с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області. У червні 1991 року проживаючи в м. с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області вона познайомилась з ОСОБА_4 , який приїхав з Тернопільської області на підробітки на будівництво будинків в с. Суботці. З кінця липня 1991 року вони вирішили проживати разом та переїхали до м. Копиченці Гусятинського району Тернопільської області, де ОСОБА_4 раніше проживав. Таким чином, з початку серпня 1991 року вона з дітьми та ОСОБА_4 фактично проживала по АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 почав проживати з іншою жінкою, а шлюбні стосунки між ними офіційно оформлені не були (офіційно вона була одружена з ОСОБА_3 ) з лютого 2013 року вимушено переїхала проживати до м. Тернополя де проживає по сьогоднішній день.

Таким чином, від народження і до цього часу вона проживала на території України та не виїжджала за її межі. Під час проживання на території України я з 24 серпня 1991 року використовувала паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 . В липні 2023 року вона звернулася до Управління ДМСУ в Тернопільській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України, однак листом від 08 липня 2023року №6132.1-2041/6132.01-23 їй відмовлено в оформленні паспорта громадянина України. Відмова мотивована тим, що не встановлено її належності до громадянства України.

Таким чином, без встановлення факту постійного проживання на території України вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України.

Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, просили заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні щодо задоволення заяви поклалася на думку суду.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав:

Із свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_2 від 02.01.1974 слідує, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. , Знам`янського району Кіровоградської області.

15.03.1986 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно довідки №309 від 26.05.2023 виданої Суботнівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області, вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 15.12.1966 по 20.10.1986.

Судом встановлено, що 23.06.2023 до Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою особою паспорта зразка 1974 року звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Суботці Знам`янського району Кіровоградської області.

Я вбачається із Повідомлення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України від 08.07.2023 № 6132.1-2041/6132.01-23 «За результатами перевірки Тернопільським відділом № 1 УДМС у Тернопільській області встановлено, що 13.08.1986 ОСОБА_1 відділом внутрішніх справ Знам`янського міськвиконкому Кіровоградської області видано паспорт громадянина - колишнього СРСР взірця 1974 року НОМЕР_3 .

Таким чином, Тернопільським відділом № 1 УДМС у Тернопільській області тотожність особи підтверджено, однак не встановлено належність до громадянства України.

У відповідності до п.п.1 п.100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 ОСОБА_1 було відмовлено в оформлені паспорта громадянина України.»

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суду пояснили, що в кінці липня 1991 року ОСОБА_1 приїхала у м.Копиченці Гусятинського району Тернопільської області. Жила разом із чоловіком та двома дітьми.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006 зі змінами, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи підчас її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За таких обставин, юридичне значення має факт постійного проживання заявника на території України в певний період часу, а саме станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

З матеріалів справи вбачається, що заявник звертався до Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області з заявою про видачу паспорта громадянина України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про встановлення факту постійного проживання - задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, адреса місця знаходження: вул.Текстильна, 1б, м.Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич