Справа № 143/1133/23
15.01.2024 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши у приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом,-
У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на:
-житловий будинок позначений літерою «А», загальною площею 58,8 кв. м., житловою площею 22,1 кв. м., веранду позначену літерою «а», сарай позначений літерою «Б», вбиральню позначену літерою «б», погріб позначений літерою «В», сарай-літню кухню позначених літерою «Г», огорожу позначену за номером 1, хвіртку позначену за номером 2, ворота позначені за номером 3, криницю позначену за номером 4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 211.
До дня смерті спадкодавець ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 .
За життя спадкодавець ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, яким заповіла позивачу все своє майно, що належало їй на праві власності, заповіт посвідчений секретарем виконкому Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за номером 13.
Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибної земельної ділянки.
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, присадибна земельна ділянка, цільове використання якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства належали спадкодавцеві ОСОБА_2 на підставі виписки з погосподарської книги № 7, державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 000093.
Позивач як спадкоємець за заповітом на спадкове майно спадкодавця має право на успадкування майна, зазначеного в заповіті, та є єдиним спадкоємцем на спадкове майно.
Заява про прийняття спадщини до нотаріального органу позивачем була подана у передбачений законом строк (спадкова справа №305/2021).
Після його звернення до нотаріального органу державним нотаріусом в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, присадибної земельної ділянки, було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та їх державної реєстрації, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та його реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, що є необхідним для вчинення нотаріальних дій, а також у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акта.
Державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (свідоцтво про право власності) за життя ОСОБА_2 в КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» не був зареєстрований, а на померлих дані документи не реєструються, державний акт за її життя за невстановлених обставин втрачений.
За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, він змушений звернутися із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 01.12.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, а також витребувано з Погребищенської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи № 305/2021 щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 35, 36).
Позивач у підготовче засідання не з`явився, проте через канцелярію суду разом з позовною заявою подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 31).
Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, проте, головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнають, просить справу розглядати в їхню відсутність (а.с. 49-53).
Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що визнання позову представником відповідача слід прийняти, а позов слід задовольнити, виходячи із наступного.
Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 211 (а.с. 10).
Згідно довідки, виданої старостою Гопчицького старостинського округу Прилуцьким Р.М. від 31.10.2023 року № 128, на день смерті ОСОБА_2 проживала одна та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29).
Вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі запису з погосподарської книги № 7 на 2021-2025 роки, що підтверджується довідкою, виданою старостою Гопчицького старостинського округу Прилуцьким Р.М. (а.с. 30).
Згідно копії державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 000093 від 06.06.2001 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Гопчицької сільської Ради народних депутатів від 25.10.2001 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,3111 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території АДРЕСА_1 . Землю передано для обслуговування будинку 0,1911 га та ведення підсобного господарства 0,1200 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 000093 (а.с. 19).
З матеріалів спадкової справи № 305/2021 щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_2 за життя, користуючись своїм правом, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла на ім`я свого сина ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право. Заповіт посвідчений 25.05.2001 року секретарем виконкому Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області Павленко Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 13 (а.с. 46).
Також із матеріалів спадкової справи № 305/2021 щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до Погребищенської державної нотаріальної контори. В матеріалах спадкової справи відсутні будь - які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (а.с. 45).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі запису з господарської книги № 7 на 2021-2025 роки (а.с. 30), земельної ділянки площею 0,3111 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території АДРЕСА_1 , яку передано для обслуговування будинку 0,1911 га та ведення підсобного господарства 0,1200 га, які належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 000093 від 06.06.2001 року (а.с. 19).
Однак, нотаріусом після відкриття спадкової справи було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.10.2023 року №№ 648/01-16, 649/01-16, якими відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на вказані об`єкти нерухомості (а.с. 13, 14).
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу.
Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Згідно п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У відповідності до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав.
Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
У цивілістичній доктрині сформульовано загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18).
Згідно із ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні.
Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16.
При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.
Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц.
Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки спадкодавець була власником зазначеного у позові спадкового майна, позивач прийняв спадщину, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськми спорудами, які не були виготовлені ще за життя спадкодавиці, та відсутністю оригіналу державного акта на право власності на земельні ділянки.
В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивача за ним необхідно визнати право власності на спірні житловий будинок, господарські будівлі та споруди, та земельні ділянки.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 142, 247, 200, 206, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Прийняти визнання позову представником відповідача Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області Жмурчук Оленою Миколаївною.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок позначений літерою «А», загальною площею 58,8 кв. м., житловою площею 22,1 кв. м., веранду позначену літерою «а», сарай позначений літерою «Б», вбиральню позначену літерою «б», погріб позначений літерою «В», сарай-літню кухню позначених літерою «Г», огорожу позначену за номером 1, хвіртку позначену за номером 2, ворота позначені за номером 3, криницю позначену за номером 4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Погребищенська міська рада, код ЄДРПОУ 03772654, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 110, м. Погребище, Вінницький район, Вінницька область, 22200.

Повний текст рішення складено 19.01.2024 року.

Суддя