Справа № 346/6864/23
Провадження № 2/346/405/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Вербіщук О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_3 , не залишивши заповіту. За життя йому фактично належали земельні ділянки, що знаходяться в с.П`ядики, Коломийського району Івано-Франківської області, загальною площею 0, 4414 га., а саме:

- земельна ділянка, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,2030 га.;

- земельна ділянка, призначена для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 1065 га.;

- земельна ділянка, призначена для ведення особистого підсобного господарства , площею 0, 1319 га.

На момент смерті ОСОБА_3 з ним разом проживали лише позивачі як його дружина та дочка, які прийняли спадщину.

З метою отримання свідоцтва про право на вказану спадщину позивачі звернулися до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Галайчук О.Л. із заявами про прийняття спадщини за законом. Однак, ця нотаріус постановами від 17.11.2023 року відмовила позивачам у видачі вказаного свідоцтва, оскільки згідно з довідкою виконавчого комітету П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 за місцем реєстрації проживання останнього, тобто в АДРЕСА_1 , крім позивачів, було зареєстровано також місце проживання сина померлого, тобто відповідача.

Однак, позивачі стверджують, що відповідач за вищезазначеною адресою не проживає з 2014 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де працевлаштувався та одружився, і з того часу додому не повертався.

Тому позивачі просять визнати за кожною з них в порядку спадкування право власності на 1/2 (одну другу) частку вказаних земельних ділянок.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, 06.02.2024 року представник позивачів, адвокат Ілюк О.В. подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її та позивачів участі (а.с.70,71).

Відповідач в судове засідання не з`явився, 08.02.2024 року представник відповідача, адвокат Волошанська О.І. подала до суду заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог та просить справу розглядати у її та відповідача відсутності (а.с.77-79).

У зв`язку з неявкою в судове засідання вказаних учасників фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття прав а власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 04.01.2019 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Коломиї Івано- Франківської області (а.с.9).

Судом встановлено, що з метою отримання свідоцтва про право на вказану спадщину позивачі звернулися до приватного нотаріуса Коломийського районного округу Івано-Франківської області Галайчук О.Л. із заявами про прийняття спадщини за законом. Однак, ця нотаріус постановами від 17.11.2023 року відмовила позивачам у видачі вказаного свідоцтва, оскільки згідно з довідкою виконавчого комітету П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 за місцем реєстрації останнього, що в АДРЕСА_1 , крім позивачів, було також зареєстроване місце проживання сина померлого, ОСОБА_3 . (а.с.10,11).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 019607 від 17.07.1995 року ОСОБА_3 , була передана у власність земельна ділянка, що знаходиться в селі П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, загальною площею 0, 4414 га, з яких:

- земельна ділянка, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,2030 га.;

- земельна ділянка, призначена для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 1065 га.;

- земельна ділянка, призначена для ведення особистого підсобного господарства , площею 0, 1319 га.

Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 664 (а.с.17).

Згідно з даними договору дарування, посвідченого 02.09.2005 року, приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Досин Н.Ф. за № 2558, спадкодавець ОСОБА_3 за життя подарував своїй дружині ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 0835 га., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області. Дана земельна ділянка була складовою частиною вищевказаної земельної ділянки, площею 0, 2030 га.

Судом встановлено, що в подальшому здійснено державну реєстрацію вказаних земельних ділянок в Державному земельному кадастрі з присвоєнням вказаним земельним ділянкам кадастрових номерів, що стверджується відповідними витягами із цього кадастру, а саме:

-земельній ділянці, цільове призначення: 02.01, тобто для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), уточнена площа якої становить 0,1135 га, присвоєно кадастровий номер: :01:003:0558;

-земельній ділянці, цільове призначення: 01.03, тобто для ведення особистого селянського господарства, уточнена площа якої становить 0,1039 га, присвоєно кадастровий номер: :01:003:0560;

-земельній ділянці, цільове призначення: 01.03, тобто для ведення особистого селянського господарства, уточнена площа якої становить 0,1319 га, присвоєно кадастровий номер: :01:003:0561. (а.с.19-23)

Позивачі вважаються такими, що прийняли вказану спадщину, та належать до першої черги спадкування за законом, оскільки вони проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і там було зареєстроване їх місце проживання.

Згідно з даними довідки № 6 від 21.02.2023 року, виданої виконавчим комітетом П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним за місцем проживання за вище вказаною адресою було зареєстроване місце проживання сторін. Заповіт від імені спадкодавця виконкомом вказаної сільської ради не посвідчувався (а.с.16).

Як вбачається із копії відповідної спадкової справи №40/2023 року позивачі звернулися до вищевказаного приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв по право на спадщину. Щодо відповідача сина померлого, то в матеріалах спадкової справи відсутня заява відповідача про видачу свідоцтв по право на спадщину, відкритої після смерті його батька (а.с.67-76).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеним 21.02.2023 року комісією у складі сільського голови с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області Гайдейчука П.П. та депутата сільської ради Андріїшина М., відповідач ОСОБА_3 з 2014 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.46).

За наведених обставин суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це визнання не суперечить закону, не порушує охоронювані законом прав, свободи чи інтереси як самого, так і інших осіб, враховуючи наступне.

В постанові від 26.07. 2023 року (справа № 641/3893/20, провадження № 61-12472св22) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач не звертався. Спадкову справу заведено на підставі заяви про прийняття спадщини позивачів.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, суди встановили, що на день смерті спадкодавця місце проживання як як позивача, так і відповідача було зареєстроване за місцем фактичного проживання спадкодавця: Водночас фактичне місце проживання відповідача було відмінним, останні роки він не проживав з батьками та сестрою за цією адресою, а проживав за іншими адресами.

Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано.

Отже, оскільки відповідач в житловому будинку не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповілач як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті батька, а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

На підставі наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач не набув права на спадкування частки у спадковому нерухомому майні.

На підставі наведеного, ст.ст. 328, 392, 1268, 1270 ЦК України, та, керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителькою АДРЕСА_1 , право власності на :

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер - :01:003:0558, площею 0,1135 га. цільове призначення: 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер - :01:003:0560, площею 0,1039 га., цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства;

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер - :01:003:0561, площею 0,1319 га., цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства;

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителькою АДРЕСА_1 , право власності на :

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер - :01:003:0558, площею 0,1135 га. цільове призначення: 02.01, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер - :01:003:0560, площею 0,1039 га., цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства;

- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер - :01:003:0561, площею 0,1319 га., цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Калинюк О. П.