Номер провадження: 22-ц/813/1846/24
Справа № 522/3517/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Бондар В.Я. 26 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року.

В обґрунтування заяви представник відповідача посилалась на те, що спір щодо іпотеки остаточно врегульований ще в 2017 році. Позивачем не доведені вимоги, які він заявляє у позові, а тому тримання майна під арештом є недоцільним та порушує його права.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судами вже було розглянуто вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні яких було відмовлено. Позивачем не доведені вимоги, які він заявляє у позові, а тому накладення арешту на майно ОСОБА_1 є недоцільним, та порушує права останнього щодо вільного володіння майном.

Сторони про розгляд справи на 20 лютого 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

20 лютого 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника АТ «Сенс Банк» надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року було вжито заходи забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту та заборону реєстраційних дій на відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продаж, перерозподіл часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділ часток, об`єднання часток, зміну площі об`єкту будь-кому і в будь-який спосіб чи вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, перерозподілу часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділу часток, об`єднання часток, зміни площі об`єкту будь-кому і в будь-який спосіб щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Станом на час розгляду даної апеляційної скарги остаточне рішення по справі не прийняте.

Згідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно до ч. ч. 9.10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю, є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм права надає підстави для висновку, що оскільки розгляд даної справи не закінчений, судове рішення по суті не ухвалено, а отже й потреба у забезпеченні позову не відпала.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для скасування заходів забезпечення позову у даній справі відсутні з огляду на те, що розгляд справи не завершений.

Частиною 6 ст. 158 ЦПК України передбачено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Враховуючи зазначене вище, суд відмовив у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, роз`яснивши останньому право повторно звернутися до суду із відповідною заявою при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що накладення арешту на майно апелянта є недоцільним, та порушує права останнього щодо вільного володіння майном, є безпідставними, оскільки вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті й не свідчить про порушення прав власності відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що судами вже було розглянуто вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні яких було відмовлено є, по суті, запереченнями на позовну заяву, при цьому колегія звертає увагу апелянта на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2023 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 березня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе