Дата документу 05.03.2024 Справа № 334/7459/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7459/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Провадження № 22-ц/807/239/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Смокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 02 серпня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір № 015-Z/020345про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue, на ім`я позичальника відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та емітовано (видано) відповідну платіжну картку № НОМЕР_2 .

02 серпня 2013 року між банком та відповідачкою було укладено договір №009-084031/13-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, відповідно до умов якого банк відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Elektron Instant Issue № НОМЕР_2 , відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 16 071,43 грн. зі сплатою процентів в розмірі 60% річних, позивальник зобов`язується повернути кредитні ресурси в строк до 03 серпня 2016 року та сплатити проценти у розмірі та у строки, передбачені договором.

Відповідачка зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 квітня 2015 року має заборгованість в розмірі 47 429,28 грн., з яких: заборгованість по кредиту 7142,83 грн., прострочена заборгованість по кредиту 8341,85 грн., нараховані відсотки 21 461,96 грн., пені за порушення сплати кредиту 10 482,64 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідачки на користь банку суму заборгованості за договором №009-084031/13-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту від 02 серпня 2013 року станом на 28 квітня 2015 року в розмірі 47 429,28 грн. та судові витрати в розмірі 474,29 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договором № 009-084031/13-00938-вкл-к про відкриття відновлюваної кредитної лінії у формі овердрафту від 02 серпня 2013 року станом на 28 квітня 2015 року в сумі 47429,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати на оплату судового збору у сумі 474,29 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 року.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що між сторонами укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, який має відмінності від кредитного договору, не перевірив чи надавалась банком письмова інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також не перевірив правильність розрахунку заборгованості, розрахунок відсотків є незрозумілим, згідно висновку експертного економічного дослідження №1/24 розрахунок заборгованості не має всіх даних для проведення підтвердження розрахунків нарахування відсотків та нарахування пені, доведеною та підлягає стягненню лише сума фактично отриманих коштів в розмірі 14 026,36 грн., просила змінити рішення суду в частині стягнення суми заборгованості за договором, стягнувши кошти в розмірі 14 026,36 грн., в іншій частині позову відмовити.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» правом на подання відзив на апеляційну скаргу не скористалось.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

За приписами ч.ч.3,4,9 ст.74 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на запит суду до Обласного адресно-довідкового підрозділу УДВС України в Запорізькій області від 26.08.2015 року щодо персональних даних-відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (із зазначенням дати народження, паспортних даних, останньої відомої адреси - АДРЕСА_1 ), судом було отримано відповідь від 01.09.2015 року про реєстрацію відповідачки з 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

Проте, судова повістка щодо розгляду справи, призначеної на 04 грудня 2015 року була направлена ОСОБА_1 на попередню адресу: АДРЕСА_1 , та повернулась до суду з позначкою «не проживає за адресою» (а.с.40-41).

Таким чином, не можна вважати, що суд першої інстанції дотримався вимог щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74 - 76 ЦПК України, тому рішення суду відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.08.2013 року між АТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 015-Z/020345 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue ( а.с.6-8)

Згідно з умовами договору банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 та емітував відповідну платіжну картку № НОМЕР_2 , про що була отримана відповідна розписка позичальниці (а.с.14).

02.08.2013 року між АТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 009-084031/13-00938-вкл-к про відкриття відновлюваної кредитної лінії у формі овердрафту (далі-Кредитний договір) (а.с.11-13).

Згідно з п.2.1 Кредитного договору банку відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Elektron Instant Issue № НОМЕР_2 , на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювану кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 16 071,43 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі процентної ставки 60% річних, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 03.08.2016 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором.

Відповідно до п.2.1.1 Кредитного договору протягом періоду кредитування, починаючи з 02.08.2013 року і закінчуючи кінцевою датою терміну дії відновлюваної кредитної лінії, тобто до 03.08.2016 року кредитний ліміт, зазначений в п.2.1 договору, щомісяця в день нарахування процентів, зменшується рівними частинами на суму кожного зменшення у розмірі 446,43 грн., при цьому перше зменшення кредитного ліміту здійснюється у день нарахування відсотків у місяці, наступному за місяцем, у якому був встановлений кредитний ліміт.

Отже, за умовами Кредитного договору, відповідач має право користуватися кредитними ресурсами в межах встановленого ліміту овердрафту та зобов`язується повернути їх до 03.08.2016 року.

За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, згідно з п.3.2, 4.3, 4.4 Кредитного договору позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 60% річних з простроченої суми за кожен день прострочення.

Судом першої інстанції встановлено, що Банк виконав зобов`язання за договором про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue та кредитним договором, що підтверджується розпискою відповідача про отримання картки та заявою про встановлення ліміту овердрафту.

Відповідачка скористалася кредитними коштами, але не виконує свої зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим станом на 28.04.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 47 429,28 грн. з яких з яких: сума заборгованості по кредиту 7142,83 грн.; прострочена заборгованість по кредиту 8341,85 грн.; нараховані відсотки 21 461,96 грн.; пеня за порушення сплати кредиту 10 482,64 грн. (а.с.15-17).

Зазначена заборгованість відповідачкою не спростована, контррозрахунок суду не наданий.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України.

До суду банк звернувся 25.08.2015 року, використавши право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (а.с.15-16) та пені, нарахованої станом на 28 квітня 2015 року (до закінчення строку кредитування) та за період 12 місяців до звернення до суду, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.16).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, підпис під договором № 015-Z/020345 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue від 02.08.2013 року та договором № 009-084031/13-00938-вкл-к від 02.08.2013 року про відкриття відновлюваної кредитної лінії у формі овердрафту ОСОБА_1 не оскаржувався ані в суді першої інстанції (в заяві про перегляд заочного рішення (а.с.58-59), ані в суді апеляційної інстанції (а.с.108-111).

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що поза увагою суду залишилось, що договір, на який посилається суд, як на кредитний договір в рішенні, є договором відкриття відновлюваної кредитної лінії у формі овердрафту, що має певні відмінності від правозастосовної практики щодо розгляду справ відносно кредитних договорів, відповідачка не вказує, які саме правові позицій касаційного суду не були застосовані судом в цій справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінку всім доказам колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки відповідач не зазначає в скарзі, яким саме доказам, що містяться в матеріалах справи, судом не надано оцінку.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги в частині не з`ясування судом дотримання банком Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Правління НБУ №168 щодо несправедливих умов кредитного договору, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до положень, закріплених у частині першій пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно із частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не зверталась до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що розмір заборгованості по процентам перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, відповідачка не посилається на норму закону, порушення якого припустився суд, задовольняючи позовні вимоги в цій частині.

Розмір нарахованої заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростований, контррозрахунок суду не наданий.

До апеляційної скарги долучений Висновок експертного економічного дослідження №124, виконаний судовим експертом Дондик Наталією Яківною 11 січня 2024 року, щодо наступних питань:

1) Чи відповідно договору виконаний розрахунок пені - кількості прострочених днів та сум за період з 05.08.2013 року по 28.04.2015року, згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 009-084031/13-00938-вкл-к від 02.08.2013 року?

2) Чи відповідно договору виконаний розрахунок відсотків за користування кредитними коштами згідно розрахунку суми заборгованості по кредитному договору № 009-084031/13-00938-вкл-к від 02.08.2013 року?

3) Чи відповідно договору виконаний розрахунок заборгованості за користування кредитними коштами по кредитному договору № 009-084031/13-00938-вкл-к від 02.08.2013 року? (а.с.114-122).

У зазначеному Висновку судовий експерт Дондик Н.Я. вказала, що наданий для економічного дослідження «Розрахунок суми заборгованості по кредитному договору № 009-084031/13-00938-вкл-к від 02.08.2013 року з 05.08.2013 року по 28.04.2015року» не має всіх даних для підтвердження розрахунків нарахування відсотків та нарахованої пені.

Отже, Висновок експертного економічного дослідження №124, виконаний судовим експертом Дондик Наталією Яківною 11 січня 2024 року, не спростовує як наданого банком розрахунку заборгованості, так і висновків суду першої інстанції, оскільки на три поставлених питання експерт не дійшов висновку щодо неправильного розрахування банком розміру відсотків та пені, а лише констатував той факт, що для підтвердження розрахунків відсотків та пені в матеріалах справи не має всіх даних, при цьому будь-яких клопотань щодо направлення на його адресу додаткових документів (доказів) на адресу суду не направляв.

Враховуючи, що загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 47 429,28 грн., з яких розмір збитків становить 36 946,64 грн. (7142,83 грн. + 8341,85 грн. + 21 461,96 грн. = 36 946,64 грн.), доводи апеляційної суми про те, що розмір пені, який становить 10 482,64 грн. значно перевищує суму збитків та повинен бути зменшений відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, колегія суддів вважає неприйнятними.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2015 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договором № 009-084031/13-00938-вкл-к про відкриття відновлюваної кредитної лінії у формі овердрафту від 02 серпня 2013 року станом на 28 квітня 2015 року в сумі 47 429 (сорок сім тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 28 копійок, яка складається з: суми заборгованості по кредиту 7142 (сім тисяч сто сорок дві) гривні 83 копійки; простроченої заборгованості по кредиту 8341 (вісім тисяч триста сорок одна) гривня 85 копійок; нарахованих відсотків 21 461 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят одна) гривня 96 копійок; пені за порушення сплати кредиту 10 482 (десять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 64 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 березня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова