Єдиний унікальний номер справи 235/4250/24
Номер провадження 2/235/1246/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Юриної К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» з позовом про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах в період з 6 грудня 2001 року по 24 червня 2020 року на посадах гірника з ремонту гірничих виробок, прохідника з повним робочим днем в шахті. 24 червня 2020 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання а саме: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна попереково-крижова радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 січня 2021 року були також встановлені обставини та причини професійного захворювання.

Згідно довідці МСЕК від 16 лютого 2021 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20 квітня 2021 року по справі № 235/1676/21 з відповідача було стягнуто грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 38000,00 грн. Рішення набрало законної сили 4 серпня 2021 року. У вказаному рішенні зазначено, що судом встановлено, що 12 січня 2021 рок складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому були встановлені вищевказані діагнози, а також обставини та причини професійного захворювання. Також судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 60% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, яке продовжує і зараз. Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму.

В зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач продовжував лікування в Селидівському ЦПМСД з 14 по 25 липня 2023 року, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.7.2023 року № 1948 та ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Академії медичних наук України» з 13 по 27 листопада 2023 року, що підтверджується медичною випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.11.2023 року № 1431.

Згідно довідок Обласної профпатологічної МСЕК м. Краматорськ від 18 січня 2024 року в результаті повторного огляду позивачу встановлено 85% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності довічно.

В результаті професійного захворювання позивач втратив можливість в подальшому працювати фізично, стан здоров`я погіршився, ступінь втрати працездатності підвищилася на 25 % та встановлена більш тяжка друга група інвалідності, що посилює його моральні страждання. Таким чином, вимушений постійно проходити лікування від професійної хвороби, що порушує звичний, нормальний перебіг життя. Позивач вимушений постійно приймати ліки та уникати фізичних навантажень, як вказано в медичних рекомендаціях та режимі хворого у Виписці з амбулаторної карти. Позивача переслідують болі в попереку, кашель і задуха навіть при помірному фізичному навантажені, загальна слабкість, втомлюваність та пітливість, що посилюються навіть при незначному фізичному навантажені, загальна слабкість, головний біль, підвищення артеріального тиску, періодичний біль в серці, дратівливість, які завдають суттєві незручності, порушують звичний перебіг життя.

Розмір моральної шкоди, заподіяної відповідачем, виходячи з принципу розумності і справедливості, а також тривалості моральних страждань і невиліковності наслідків професійної хвороби складає 50000 грн, із розрахунку по 2000 гривень за кожний відсоток втрати професійної працездатності.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання без виклику сторін.

Представник відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Наказом № 4378к від 05.12.2001р. ОСОБА_1 був прийнятий з 06.12.2001р. учнем горноробочого до ВАТ «Вугільна компанія» Шахта «Красноармійська-Західна № 1», яке в подальшому було перейменоване в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське». Наказом № 501 кз від 01.07.2020р. ОСОБА_1 було звільнено з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.

Вже після припинення трудових відносин з підприємством відповідача, 28.12.2020р. у ОСОБА_1 виникло хронічне професійне захворювання (остаточний діагноз встановлений 28.12.2020р.) Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12.01.2021р. комісією було проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання - хронічного бронхіту ІІ стадії, дифузного пневмофіброзу та хронічної попереково-крижової радикулопатії.

Згідно довідки МСЕК від 16.02.2021р. серії 12 ААА № 092181 позивачеві первинно встановлено за сукупністю 60 % втрати працездатності безстроково та згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 851977 позивачеві було встановлено 3 групу інвалідності безстроково.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.04.2021р. з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 було стягнуто 38000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою професійної працездатності. Вказане судове рішення набрало законної сили та виконане відповідачем у добровільному порядку.

У даному випадку в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн позивач у позовній заяві зазначає, що за результатами повторного огляду згідно довідки МСЕК від 18.01.2024р. серії 12 ААА № 139643 йому встановлено за сукупністю 85 % втрати працездатності та 2 групу інвалідності.

Представник позивача звертає увагу суду, що відшкодування моральної шкоди відшкодовується одноразово і питання щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, вже вирішено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2021р. по справі 235/1676/21.

Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про відшкодування моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, повторне стягнення моральної шкоди не передбачено, ані нормами ЦК України, ані нормами КЗпП України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Підставою для збільшення розміру відшкодування є наявність інших виниклих професійних хвороб, а не загальне погіршення стану здоров`я із збільшенням відсотку втрати працездатності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 212/8298/17-ц. Причини втрати працездатності, які слугували підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2021р. по справі № 235/1676/21, аналогічні тим, на які позивач посилається у цій позовній заяві.

Представник відповідача просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. відмовити у повному обсязі.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що просить суд не збільшити розмір відшкодування моральної шкоди або стягнути її повторно, а стягнути моральну шкоду в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, збільшенням відсотку втрати працездатності та встановлення більш тяжкої групи інвалідності.

Представник відповідача у запереченні на відповідь на відзив заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.04.2021 року по справі № 235/1676/21 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 38000,00 грн з утриманням з цієї суми податків, зборів й інших обов`язкових платежів та витрати за надання правничої допомоги адвокатом в розмірі 1000,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 04.08.2021 року.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 06.12.2001 року по 24.06.2020 року, працював гірником з ремонту гірничих виробок, прохідником, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

12 січня 2021 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якому зазначено, що позивачу були встановлені діагнози: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна попереково-крижова радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, були також встановлені обставини та причини професійного захворювання.

Згідно довідці МСЕК від 16 лютого 2021 року позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності довічно, третю групу інвалідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У період з 14.07.2023 року по 25.07.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Селидівський ЦПМСД.

У період з 13.11.2023 р. по 27.11.2023 р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва АМНУ».

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 772544 ОСОБА_1 з 18.01.2024 року встановлено другу групу інвалідності, довічно, причина інвалідності професійне захворювання, рекомендоване нагляд терапевта та невролога.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 139643 від 18.01.2024 року ОСОБА_1 встановлено за сукупністю 85% втрати працездатності з 18.01.2024 року довічно. Визначено потребу у медичному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 60%, в результаті чого рішенням суд від 20.04.2021 року стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 38000 гривень.

Представник відповідача у відзиві на позов посилається на постанову ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року за № 212/8298/17-ц та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16.04.2024 року по справі № 215/101/23. В обох справах позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що повторне стягнення моральної шкоди не передбачено законодавством. Суди прийшли до висновку, що підставою для збільшення розміру відшкодування є наявність інших виниклих професійних хвороб, а не загальне погіршення стану здоров`я із збільшенням відсотку втрати працездатності.

З часу встановлення відсотку працездатності ОСОБА_1 у розмірі 60% пройшов певний проміжок часу. Погіршення стану здоров`я позивача стало причиною встановлення втрати працездатності в розмірі 85 %, тобто відсоток втрати працездатності збільшився на 25 %. Крім того, ОСОБА_1 16.02.2021 року було встановлено третю групу інвалідності, а 18.01.2024 року другу групу інвалідності.

Залежно від ступеня втрати здоров`я дорослим встановлюється одна з трьох груп інвалідності: I група інвалідності - особа, яка повністю втратила працездатність і вимагає постійної опіки; II група інвалідності - особа здатна до самообслуговування, але не здатна до праці в звичайних виробничих умовах; III група інвалідності встановлюється тим, хто здатен працювати в полегшених умовах.

Тобто у позивача змінився не тільки відсоток втрати працездатності у бік погіршення, але і група інвалідності змінилася з третьої на другу, що стало наслідком погіршення стану здоров`я та безумовно вплинуло на життя позивача. Натомість, у справах на які посилався представник відповідача, відсутні дані про зміну групи інвалідності позивача у бік погіршення.

Відповідно до ст. 1203 ЦК України потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки у позивача змінився не тільки відсоток втрати працездатності, але і група інвалідності у бік погіршення, він має право на відшкодування моральної шкоди пов`язане саме з цим погіршенням, згідно статті 1203 ЦК України.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що у зв`язку зі збільшенням у позивача відсотку втрати працездатності та у зв`язку зі встановленням другої групи інвалідності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок погіршення стану здоров`я, від часу встановлення професійних захворювань, у нього змінилися умови життя, знизилась життєва активність, послаблення організму тощо.

Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці".

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємствах відповідачів.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 392/584/16, за змістом частин першої, п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановивши, що між сторонами досягнуто домовленості щодо розміру і порядку відшкодування моральної шкоди, які закріплені ними в договорі, та відповідно до умов цього договору позивач отримав грошове відшкодування завданої йому моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки подвійне стягнення моральної шкоди чинним законодавством не передбачено.

Проте суд не погоджується з тим, що при задоволенні позовних вимог в даній справі буде мати подвійне стягнення моральної шкоди, оскільки, як передбачено ст. 1203 ЦК України, потерпілий має право на збільшення суми, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача.

Отже, з урахування того, що позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 85% та визнано людиною з інвалідністю ІІ групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, та суттєвим погіршенням стану здоров`я, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, що буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, та це буде розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст. ст.4, 5, 10, 12, 81, 89, 141, 223, 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд.1а, .

Повний текст судового рішення виконано 08.08.2024р.

Суддя Хмельова С.М.