Справа № 351/1251/23
Провадження № 22-ц/4808/535/24
Головуючий у 1 інстанції Посохов І. С.
Суддя-доповідач Фединяк
У Х В А Л А

08 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Фединяка В. Д.,

суддів: Томин О.О., Максюти І.О.

перевіривши апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Кошман Ірини Вадимівни на ухвалу Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимого ОСОБА_3 , Служба у Справах дітей Коломийського РДА, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про визнання місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року у задоволені клопотання представника відповідача адвоката Петрички Олександра Євгеновича про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимого ОСОБА_3 , Служба у Справах дітей Коломийського РДА, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про визнання місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник ОСОБА_1 адвокат Кошман І. В. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з поставленням нової про закриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представнику ОСОБА_1 адвокат Кошман І. В. слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою з таких підстав.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду, в даному випадку, є визначений нормами ЦПК України перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 2 ст. 352 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в статті 353 ЦПК України.

Статтею 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, визначені у вказаній нормі.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року справа № 759/7587/20 провадження № 61-2078ск21.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не могла бути оскаржена в апеляційному порядку до ухваленнярішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 293 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Особливість ухвали про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі полягає у тому, що вона постановляється до ухвалення рішення суду по суті спору, а тому її можливо оскаржити в апеляційному порядку одночасно з оскарженням такого рішення суду.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 522/14750/16-ц провадження № 14-205 цс 18.

Оскільки справа по суті розглянута судами не була, а ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не перешкоджає подальшому провадженню у справі та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від судового рішення, яким спір має бути вирішений по суті.

Встановлено, що представник ОСОБА_1 адвокат Кошман І. В. оскаржує ухвалу Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року, яка не передбачена переліком, наведеним у ст. 353 ЦПК України, який є вичерпними.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому таке судове рішення не обмежує права відповідача на доступ до суду, оскільки за вищенаведеною частиною другою статті 353 ЦПК України заявник має право включити свої заперечення, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

Виходячи з викладеного та керуючись пунктом 3 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кошман Ірини Вадимівни на ухвалу Снятинського районного суду від 20 лютого 2024 року.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: В.Д. Фединяк

О.О.Томин

І.О.Максюта