Справа № 396/2150/23
Провадження № 6/211/86/24
У Х В А Л А

іменем України

07 березня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши в м. Кривий Ріг заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заінтересовані особи Акціонерне товариство «Ідея Банк», ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з відповідною заявою та просить суд здійснити заміну стягувача з виконання виконавчого напису № 9322 вчиненого 24 вересня 2021 приватним нотаріусом Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у сумі 78 220,25 грн., посилаючись на відступлення права вимоги за кредитним договором № Z75.00408.004489460 від 31.10.2018. В обґрунтування зазначено про наявність договору факторингу № 07072023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за кредитним договором № Z75.00408.004489460 від 31.10.2018. Тому з метою захисту прав стягувача у відкритому приватним виконавцем Русецькою О.О. виконавчому провадженні № 67324572 з примусового виконання виконавчого напису № 9322 від 24.09.2021, просить задовольнити вимоги.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник заявника у прохальній частині заяви просить розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження розглядати за їх відсутності.

Боржник ОСОБА_1 та заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, заяви про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надали.

Враховуючи положення частини 3 статті 442 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 9322 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачених в строк грошових коштів на підставі договору № Z75.00408.004489460 від 31.10.2018, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 строк платежу за яким настав 02.07.2020, за період з 02.08.2020 по 09.08.2021, та плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 78 220,25 грн.

Частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII та пунктами 2.12, 2.13 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція) передбачено, що в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження (у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно частин 1,2,5 статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №183/4196/21, справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, за вимогами статті 446 ЦПК України, відповідно до якої процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення, справа підсудна суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах».

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно зі статтею 515 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перелік підстав матеріального правонаступництва, які спричиняють процесуальне правонаступництво, містяться в статті 37 ЦПК України, відповідно до якої воно можливе на будь-якій стадії процесу , в тому числі у зобов`язанні на стадії виконання .

На підтвердження заявлених вимог, переходу прав вимоги за кредитним договором № Z75.00408.004489460 від 31.10.2018 до нового кредитора,до суду надано копії письмових доказів, а саме договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року та витягу з реєстрів боржників № 3.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

У разі якщо правочин повністю поставлений у залежність від відкладальної обставини, основні умовні права та обов`язки не виникають до настання умови (тобто для виникнення умовних прав та обов`язків недостатньо вчинити правочин, потрібно ще й настання умови), але сам правочин може вважатися вчиненим до настання умови, оскільки, чекаючи на настання умови правочин створює певний попередній правовий ефект в вигляді пов`язаності сторін, і це також входить у межі їх волевиявлення.

Сторони, вчиняючи такий правочин, під умовою відкладення мають на увазі виникнення саме такого стану підвішеності і пов`язаності в очікуванні настання умови.

Це означає, що частина правових ефектів, яка обумовлена правочином, вчиненим з відкладальною умовою, розкривається на момент її оформлення. Тобто сам правочин вважається вчиненим як юридичний факт ще до настання відкладальної умови (обставини).

Якщо волевиявлення на розпорядження виражено у самому договорі і майнове право переходить до набувача автоматично в момент укладання договору або пізніше при настанні тієї чи іншої відкладальної обставини, то можна вважати, що волевиявлення на розпорядження, відображене у самому договорі, є одним із багатьох правових ефектів договору та водночас не є самостійним правочином, включеним до тексту договору.

У разі коли перехід права відкладений і потребує додаткового волевиявлення сторін (наприклад, безготівковий переказ на підставі відповідного платіжного доручення, оформлення акта про відступлення права на виконання договору відплатного відступлення, що передбачає зобов`язання відступити право у майбутньому, тощо), тоді такі розпорядчі волевиявлення є особливим правочином. У такому разі виконання договору виявляється не в будь-яких фактичних діях, що виступають як реальний акт, а насамперед у вигляді лише суто волевиявлення боржника. Стосовно таких випадків можна говорити про поділ договору як правочину, з якого випливає зобов`язання зробити розпорядження, і безпосередньо розпорядчого волевиявлення, яке здійснюється у подальшому на виконання такого зобов`язання.

Згідно п. 5.1. договору факторингу № 07072023, укладеного між АТ «Ідея Банк», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього договору.

Пунктом 4.1. договору факторингу сторони погодили, що фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом трьох банківських днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі та підписання сторонами реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу .

Разом з тим , доказів сплати коштів, зазначених у пункті 4.1 договору від 07 липня 2023 року № 07072023 заявник не надав, а отже матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто доказів, які підтверджували б належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року. Надання самого договору факторингу та витягу з реєстру боржників не тягне автоматичний перехід прав вимоги до нового кредитора.

Наведені обставини є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14, від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц, від 03 листопада 2021 року у справі № 755/10072/19.

Обов`язок суду витребувати указані відомості, відсутній в силу положень статті 442 ЦПК України. Тому у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження слід відмовити, що не є перешкодою для повторного звернення заявника до суду з аналогічною заявою після усунення недоліків.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 761/5866/19 (провадження № 61-9707св22), у цивільному процесі апеляційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції, як про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження, так і про відмову у заміні сторони.

Керуючись ст.442 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну сторони виконавчого провадження повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: С. В. Ткаченко