Номер провадження: 22-ц/813/2037/24
Справа № 523/2623/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Пуха А.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Мазун І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 26 лютого 2020 року між ним та відповідачкою був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцовою О.В. та зареєстрований у реєстрі за №5-73.

Згідно п. 1 та п. 3 Договору відповідач зобов`язалась продати йому вищезазначену квартиру за 490 600 грн. В якості завдатку за п. 4 Договору відповідач отримала від нього грошові кошти у сумі 245 300,00 грн, що згідно курсу Національного Банку України на день укладення договору еквівалентно 10 000 доларам США, з яких 196 000,00 грн відповідач отримала 22 лютого 2020 року, 23 лютого 2020 року, 24 лютого 2020 року та 25 лютого 2020 року по 49 000,00 грн. Перед підписанням договору відповідач отримала останні 49 300,00 грн. За п. 6 Договору відповідачка зобов`язалась укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири не пізніше 31 грудня 2020 року. У відповідності до п. 8 Договору сторони встановили, що у разі необґрунтованої відмови (ухилення) від укладання договору купівлі-продажу у визначений Договором термін, винна сторона повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу квартири. У разі ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири продавцем - відповідач повинна буде повернути суму завдатку у подвійному обсязі. На неодноразові звернення позивача до відповідача виконати вимоги укладеного Договору та укласти договір купівлі-продажу у передбачені Договором строки, відповідачка посилалась на відсутність часу. У подальшому, звернувшись до відповідачки з письмовим повідомленням про з`явлення до приватного нотаріуса Пачевої І.І. 18 грудня 2020 року у 14-00 для укладання договору купівлі-продажу, позивач не отримав жодної відповіді, відповідачка проігнорувала повідомлення та для укладання договору купівлі-продажу до нотаріуса не з`явилась. Всі подальші неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою виконати умови договору та укласти договір купівлі-продажу або повернути безпідставно отримані кошти за Договором в якості завдатку - залишись без уваги.

Посилаючись на те, що згідно умов п. 8 Договору відповідачка повинна повернути йому отриманий завдаток у подвійному розмірі 245 300,00 грн х 2 = 490 600 грн, а також в силу приписів ст. 625 ЦК України сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а саме інфляційних збитків у розмірі 24 567,61 грн; 3% річних у розмірі 7 984,01 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2020 року у сумі 523151,62 грн та судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу квартири задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу у розмірі 245 300 грн, інфляційні втрати в розмірі 24 567 грн 61 коп та 3 % річних в розмірі 7 984 грн 01 коп.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що вона не отримувала від позивача жодних сповіщень щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, в той час як вона мала намір укласти договір, проте з позивачем не змогла зв`язатися з цього приводу, який не виходив на зв`язок, а тому у зв`язку із викладеними обставинами та неотриманням грошових коштів, вона продала квартиру іншій особі.

Вважає укладений попередній договір недійсним, оскільки при укладенні договору через свій психологічний стан, викликаний хворобою її матері, не усвідомлювала його змісту та умов, крім того на неї здійснювався психологічний тиск щодо його підписання, за таких обставин вона не усвідомлювала, що підтверджує факт отримання грошових коштів у сумі 245 300 грн від ОСОБА_1 , які насправді не отримувала.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що про розгляд справи в суді першої інстанції не повідомлялась, позовну заяву та судові повістки не отримувала, договору про надання правової допомоги на здійснення її інтересів в суді з адвокатом Устимчук М.В. не укладала, про існування такого не знала, згоди на подання від її імені будь-яких процесуальних документів не надавала, а у зв`язку із тим, що про наведені обставини їй стало відомо на стадії завершення судового розгляду, вона не встигла належним чином реалізувати свої права, що призвело до порушення її конституційних прав і ухвалення незаконного рішення по справі, у зв`язку із чим заявила про витребування доказів щодо представництва її інтересів вказаним адвокатом та про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 не визнав доводи скарги, зазначивши, що вони спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Вказані доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білоус І.І. доводи апеляційної не визнав, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін із зазначених у відзиві на апеляційну скаргу підстав.

Сторони в судове засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не з`явилися, що у відповідності до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Судом встановлено, що 26 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Попередній договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Договір посвідчено державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Шевцовою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 5-73.

Згідно п. 1, 3 Договору ОСОБА_2 зобов`язалась продати ОСОБА_1 зазначену квартиру за 490 600,00 грн.

В п. 4 Договору зазначено, що в якості завдатку ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 245 300,00 грн, що згідно курсу Національного Банку України на день укладення договору еквівалентно 10 000 доларам США, з яких 196 000 грн ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала по 49 000,00 грн - 22 лютого 2020 року, 23 лютого 2020 року, 24 лютого 2020 року та 25 лютого 2020 року. Перед підписанням договору відповідач отримала останні 49 300,00 грн.

За п. 6 Договору він має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 31 грудня 2020 року.

У відповідності до п. 8 Договору сторони встановили, що у разі необґрунтованої відмови (ухилення) від укладання договору купівлі-продажу у визначений Договором термін, винна сторона повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу квартири. У разі ухилення від укладання договору купівлі-продажу квартири продавець ОСОБА_2 повинна буде повернути суму завдатку у подвійному розмірі.

У подальшому, позивач, звернувшись до відповідача з письмовим повідомленням про з`явлення до приватного нотаріуса Пачевої І.І. 18 грудня 2020 року у 14-00 для укладення договору купівлі-продажу, не отримав жодної відповіді, відповідачка проігнорувала повідомлення та на укладення договору купівлі-продажу до нотаріуса не з`явилась, що підтверджується письмовим повідомленням відповідачу від 08 грудня 2020 року, поштовим описом вкладення № 2530 та квитанцією про направлення поштового відправлення (а.с. 13, 14, 15).

Отже, в обумовлені в попередньому договорі строки, договір купівлі продажу квартири між сторонами укладено не було, що не спростовується сторонами у справі.

На час розгляду справи договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено.

Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 січня 2023 року, на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2023 року ОСОБА_5 набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 2023 року (а.с. 87-89).

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку про те, що платіж, переданий ОСОБА_1 . ОСОБА_2 за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 245 300 грн.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судом установлено, що основний договір купівлі-продажду нерухомого майна в обумовлений сторонами строк до 31 грудня 2020 року - не було укладено, тому саме з цього часу виник обов`язок у ОСОБА_2 повернути на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 245 300 грн, сплачені ним за спірну квартиру, і правову природу якої судом вірно визначено як аванс з огляду на не укладення договору купівлі-продажу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Помилкові доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Не ґрунтується на матеріалах справи посилання ОСОБА_2 на неналежне її повідомлення судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи та щодо повноважень її представника адвоката Устимчик М.В.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За умовами частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 3, 4, 7 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 год. 30 хв. 05 липня 2022 року.

Згідно супровідного листа суду від 02 червня 2022 року копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами, а також судову повістку надіслано ОСОБА_2 02 червня 2022 року (а.с. 27).

05 липня 2022 року розгляд справи відкладено на 03 серпня 2022 року о 11:15 годині у зв`язку із повітряною тривогою (а.с. 29).

Відповідно до розписки повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_2 про з`явлення її до суду на 11:15 хв. 03 серпня 2022 року отримав її повноважний представник ОСОБА_6 05 липня 2022 року, розписка також містить відмітку про ознайомлення представника з матеріалами справи 15 липня 2022 року (а.с. 31).

У підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 представником надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1157660 від 05 липня 2022 року, виданий адвокатським бюро «Діамант» на підставі договору про надання правової допомоги № 05-07/2022 від 05 липня 2022 року (а.с. 32).

В матеріалах справи відсутня інформація щодо недійсності наведеного ордеру, будь-яких доказів щодо відсутності у ОСОБА_6 станом на день 05 липня 2022 року повноважень на здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 також надано не було, отже підстав вважати, що ним були вчинені дії в інтересах ОСОБА_2 без відповідних на те повноважень, відсутні.

Судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів щодо представництва її інтересів вказаним адвокатом, оскільки, будучи належно повідомленою про розгляд справи судом першої інстанції, вона не надавала відповідні докази або докази неможливості самостійно отримати такі, не надає таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Також в матеріалах справи наявні відомості про те, що з 17 січня 2023 року представництво інтересів позивачки здійснювалось адвокатом Казарян І.С., повноваження якої підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1069241, а також договором про надання правової допомоги від 17 січня 2023 року (а.с. 57, 58-60).

Отже, ОСОБА_2 брала участь у судовому процесі через свого представника, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи на 21 червня 2023 року (а.с. 83).

Відповідачка ОСОБА_2 про розгляд справи на 21 червня 2023 року також повідомлялась особисто належним чином за зареєстрованою адресою ( АДРЕСА_2 ), про що свідчить повернуте до суду першої інстанції рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення судової повістки 12 червня 2023 року під розписку, що відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 17, 85).

Отже, до вимог п. 1 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України відповідачку слід вважати належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Вказане є підставою для застосування передбачених частиною 3 статті 223 ЦПК України наслідків у вигляді розгляду справи за відсутності такого учасника справи, а відкладення може мати місце лише у разі об`єктивної неможливості розгляду справи по суті, чого по справі не встановлено.

Як не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про те, що відповідачка не отримувала від позивача жодних сповіщень щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, в той час як вона мала намір укласти договір, проте з позивачем не змогла зв`язатися з цього приводу, який не виходив на зв`язок, а тому у зв`язку із викладеними обставинами та неотриманням грошових коштів, вона продала квартиру іншій особі.

Відповідно із висновками Верховного Суду, аванс у любому випадку підлягає безумовному поверненню, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 643/9459/17, провадження № 61-37237св18).

Таким чином, обов`язок з повернення авансу існує незалежно від того, з чиєї вини не було укладено основний договір.

Тому з`ясування питання про те, з чиєї вини не було укладено основний договір, не входить до предмету доказування у справі про повернення авансу.

Як помилковим є і посилання скаржниці на недійсність попереднього договору з огляду на її психологічний стан, викликаний хворобою її матері, не усвідомлення його змісту та умов, здійснення на неї психологічного тиску щодо його підписання, а також не усвідомлення у зв`язку із цим факту отримання грошових коштів у сумі 245 300 грн від ОСОБА_1 , які насправді не отримувала.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18).

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (Постанова КЦС ВС від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (Постанова ОП КЦС ВС від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17).

Враховуючи те, що відповідачка не спростувала презумпцію правомірності попереднього договору, відповідних доказів не надала, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Колегія суддів також відмовляє у задоволенні клопотання відповідачки про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_3 на підтвердження обставин неотримання нею грошових коштів у розмірі 245 300 грн від ОСОБА_1 оскільки згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. І в даному випадку є неспростовним нотаріально посвідчений попередній договір. Крім того, доказів неможливості надання такого доказу суду першої інстанції нею не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача суми авансу, сплаченого на виконання попереднього договору від 26 лютого 2020 року в розмірі - 245300 грн, інфляційних витрат в сумі 24567,61 грн та 3% річних, що становлять 7984,01 грн, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що помилкові доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за укладеним із відповідачами договором позики.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 08 березня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Н.В. Стахова