Провадження № 22-ц/801/893/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 рокуСправа № 127/32925/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/32925/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7.02.2024 року, ухвалене у складі судді Федчишена С. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 13.02.2024 року, -

в с т а н о в и в :

24.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (вх № 86283) до Держави Україна в особі прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди, заподіяною у зв`язку з незаконним її притягненням до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 175 та ч. 2 ст. 364 КК України, унаслідок чого вона перебувала під слідством та судом із 5.03.2005 до 26.12.2008 - 3 роки 10 місяців = 46 місяців.

У позові просила стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1500000 грн та судові витрати в розмірі 6000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7.02.2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 326600 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Вінницькою обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу (вх. № 2607 від 15.03.2024), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, відсутнє рішення про визнання дій відповідача незаконними, суд безпідставно визнав встановленими обставини, на які посилається позивач без підтвердження їх доказами. Позивачем подано лише копію постанови від 26.12.2008 незавірену належним чином. Встановити дійсні обставини притягнення позивачки до кримінальної відповідальності неможливо через відсутність кримінального провадження. У справі відсутні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

18.03.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 2649) ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник Вінницької обласної прокуратури Колівошко С. М. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційних скарг, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

5.03.2005 прокурор Ленінського району м. Вінниці порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, за фактом невиплати заробітної плати працівникам ВОКП «Аптека №318».

19.08.2006 прокурором Ленінського району м. Вінниці відносно позивача була порушена кримінальна справа № 06270788 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки.

19.08.2006 обидві кримінальні справи були об`єднані в одне провадження під № 06270788.

16.06.2007 позивачці пред`явлено обвинувачення за вказаними злочинами. Обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, накладено арешт на її майно.

25.04.2008 кримінальна справа № 06270788 спрямована до Ленінського районного суду м. Вінниці. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 21.11.2008 кримінальна справа відносно позивача повернута в прокуратуру Ленінського району м. Вінниці для проведення додаткового розслідування.

Постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 26.12.2008 кримінальна справа № 06270788 відносно позивача закрита за недоведеністю її участі у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 2, 364 ч. 2, 175 ч. 1 КК України. Запобіжний захід - підписку про невиїзд з постійного місця проживання - скасовано. Накладення арешту на квартиру скасовано.

/а. с. 5-6/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 175 та ч. 2 ст. 364 КК України в зв`язку з цим вона перебувала під слідством та судом із 5.03.2005 до 26.12.2008 - 3 роки 10 місяців, тобто 46 місяців. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахував з моменту пред`явлення ОСОБА_1 підозри 5.03.2005 по 26.12.2008 - дата винесення постанови про закриття кримінального провадження, а тому дійшов висновку, що загальний строк перебування позивача під слідством складає повних 46 місяців.

При визначені розміру моральної шкоди суд керувався принципами поміркованості, розумності, справедливості, тим, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, виходив з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діє на час розгляду справи, тому, враховувавши строк перебування ОСОБА_1 під слідством, дійшов висновку, що мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 326600 грн (46 місяців х 7100 грн). Суд також зазначив, що позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, ділові зв`язки, громадське життя, тощо, отже, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, дійшов висновку, що позивачем не мотивовано заподіяння їй моральної шкоди в розмірі 1500000 грн, однак відшкодування в розмірі 326600 грн буде співмірним з понесеними позивачем моральними втратами.

Колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для компенсації завданої позивачеві моральної шкоди.

Разом із тим не можна погодитись з мотивами, викладеними судом в оскаржуваному рішенні, щодо визначення періоду, за який компенсується моральна шкода.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами другою та третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), постанова ВС від 27.02.2019 у справі № 132/1436/17.

У постанові ВП ВС від 22.04.2019 у справі № 236Є893Є17 зазначено, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини першої статі 284 КПК України (у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом.

При визначенні строку перебування позивача під судом і слідством, суд першої інстанції помилково вважав, що його початком є 5.03.2005 (день порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України за фактом невиплати заробітної плати працівникам ВОКП «Аптека №318»).

Ураховуючи вищезазначені норми права та висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що першим днем такого строку є 16.06.2007 (момент пред`явлення обвинувачення позивачу за ст. ст. 364 ч. 2, 364 ч. 2, 175 ч. 1 КК України), а останнім 26.12.2008 (закриття кримінальної справи відносно позивача за недоведеністю її участі у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч. 2, 364 ч. 2, 175 ч. 1 КК України).

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правомірно виходив з розміру мінімальної заробітної плати, що діяв на час розгляду справи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що з 1.01.2024 розмір мінімальної заробітної плати становить 7100 грн.

За таких обставин, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету Україна на користь позивача становить 127800 грн (розрахунок : період з 16.06.2007 по 26.12.2008 = 18 міс; 7100 х 18 = 127800).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції шляхом стягнення з Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 127800 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем подано лише копію постанови від 26.12.2008 про закриття кримінальної справи № 06270788 незавірену належним чином, а тому вона не може бути належним доказом у справі та помилково взята до уваги судом першої інстанції, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначений письмовий доказ не спростований відповідачем.

При цьому, Вінницькою обласною прокуратурою не заперечується факт скасування накладеного арешту в кримінальній справі № 06270788.

Факт закриття 26.12.2008 кримінальної справи щодо позивача також підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду від 4.07.2023 у справа № 127/29345/22.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону України від 22.12.2005 № 3262-IV «Про доступ до судових рішень»).

Посилання Вінницької обласної прокуратури на те, що встановити дійсні обставини притягнення позивачки до кримінальної відповідальності неможливо через відсутність кримінальної справи та наглядового провадження через закінчення строків їх зберігання не може бути підставою для відмови в захисті права позивача на компенсацію моральної шкоди у розмірі встановленому законом.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (постанова ВС від 15.11.2023 у справі № 291/1352/20).

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за встановлених у справі фактичних обставин позивач має право на компенсацію моральної шкоди, що підтверджується також практикою викладеною в постанові ВП ВС від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц, постанові ВС від 27.02.2019 у справі № 132/1436/17.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Ураховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні, однак позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», Вінницькій обласній прокуратурі слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2973 грн 69 коп пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7.02.2024 року у даній справі змінити.

Стягнути з Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 127800 (сто двадцять сім тисяч вісімсот) гривень.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7.02.2024 року залишити без змін.

Компенсувати Вінницькій обласній прокуратурі за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2973 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривні 69 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 03.05.2024 року.