Справа № 444/275/24
Провадження № 2/444/405/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

16 квітня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

25 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , 25 травня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж дня було зроблено відповідний актовий запис за № 42. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « ОСОБА_4 ».

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2023 року у справі № 444/1866/23, провадження № 2/444/694/2023, яке набрало законної сили 18.08.2023 року, даний шлюб розірвано.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що їх спільні з відповідачем діти зареєстровані та проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - батько дітей - ОСОБА_2 хоч і зареєстрований з нею та дітьми за однією адресою, однак фактично з ними не проживає.

Позивач зазначає, що відповідач надає кошти на утримання їх дітей мінливо та в незначному розмірі, крім того, розуміючи, що не знати як складеться їх подальше особисте життя, вона не впевнена, що відповідач буде утримувати їх спільних синів зі своєї сторони стабільно та на належному рівні в майбутньому.

В кінці липня 2023 року після розірвання шлюбу відповідач перейшов проживати окремо від них із дітьми, а в кінці серпня вони з ним фактично примирилися і відновили на певний час фактичні подружні стосунки, які тривали до грудня 2023 року. На початку грудня 2023 року вона остаточно вирішила припинити і фактичні подружні стосунки з відповідачем ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу відповідач лише перед Новим роком дав 1000,00 грн. для 2 (двох) дітей, тобто по 500,00 грн. на дитину, а після Нового року, а саме 10.01.2024 року дав для дітей по 1200,00 грн. Тобто діти фактично знаходяться на її повному утриманні.

Позивач стверджує, що не було стабільного та на достатньому рівні утримання дітей зі сторони відповідача і до розірвання шлюбу.

Тих коштів, які вона заробляє, недостатньо для того, щоб самостійно утримувати дітей. Водночас дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум.

Старший син, ОСОБА_5 , навчається в школі в 10 класі, на разі займається з двома репетиторами, вартість репетиторства 370 грн. за одне заняття, занять 4 в місяць, відповідно тільки на репетиторство є витрати у розмірі 1480 грн. Молодший син навчається у 6 класі і займається з репетитором з англійської мови, вартість одного заняття 170 грн.

Позивач вказує, що вона не зверталася упродовж тривалого часу з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей, оскільки надіялася, що відповідач добровільно буде брати участь в утриманні синів, забезпеченні їх добробуту, розвитку здібностей та знань.

Так як ОСОБА_2 надає кошти на утримання їх спільних дітей мінливо і в незначному розмірі, а їй одній важко забезпечувати належний рівень життя дітям за рахунок тих коштів, які вона заробляє, а тому батько дітей, який є особою молодого віку, працездатним, не має жодних перешкод по стану здоров`я до праці, не має утриманні інших власних дітей, непрацездатних осіб, працює, може і повинен сплачувати аліменти в сумі по 3500,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Такий розмір аліментів зумовлений тим, що діти швидко ростуть, потребують постійної купівлі нового одягу та взуття, забезпечення продуктами харчування, ціни на які досягли європейських, купівлі лікарських засобів при захворюваннях, таких як ГРВ, нежить, кашель тощо, купівлі канцелярського приладдя, бо обоє навчаються.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, а саме: забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дітей є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Позивач зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований у ТзОВ «АВ метал груп». Їй не відомо розмір заробітної плати відповідача.

Позивач просить при визначенні розміру аліментів врахувати, що з 1 січня 2024 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 7100,00 грн., а середньомісячна по Львівській області близько 18000,00 грн.

Також позивачка звертає увагу на те, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

У зв`язку з наведеним, позивач просить ухвалити рішення, яким стягувати в її користь з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі по 3 500 гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 22.02.2024 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання на 26.03.2024 року.

21.03.2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що він не заперечує щодо призначення йому аліментів на утримання його дітей, розуміє, що він зобов`язаний їх матеріально утримувати. Проте вважає, що розмір аліментів, який просить позивач, є необґрунтовано завищений, а твердження позивачки щодо майже повного його ухилення від матеріальної участі у вихованні дітей не відповідають дійсності. Так, те, що в них із відповідачем не склались подружні відносини, не впливає на його ставлення до дітей. Він бажає проводити з ними час і йому це подобається. Щодо його матеріальної участі у вихованні дітей зазначає, що він завжди в тій чи іншій мірі матеріально підтримував та підтримує дітей. Гроші та речі він дає виключно дітям і позивачці про це відомо. Позивачці гроші він не дає, оскільки між ними з цього приводу є непорозуміння. Оскільки він не передбачав, що перед ним в майбутньому постане питання доводити його участь у матеріальному вихованні дітей, він ніколи не збирав та не зберігав відповідних квитанцій, чеків, та не вчиняв інших документальних дій. Так, у 2023 році він придбав меншому сину телефон вартістю 9000 грн. та навушники вартістю 700 грн., а також два велосипеди вартістю 8000 та 6000 грн. Щодо старшого сина, то приблизно в червні 2023 року він придбав йому на його прохання автомобіль марки «ВАЗ - 2107». Даний автомобіль до 20 березня 2024 року знаходився за адресою позивача, але 20 березня 2024 року на категоричну вимогу позивача був переміщений на інше місце. Також він постійно дає дітям гроші при зустрічі, але є випадки коли він здійснює перерахунок коштів на банківський рахунок (картку) старшого сина. Відповідач зазначає, що він визнає позов в частині стягнення з нього аліментів на дітей в сумі по 2000 дві тисячі на дитину.

Позивачка ОСОБА_1 26.03.2024 року подала відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач намагається ввести суд в оману та переконати, який він хороший батько, як він дбає про дітей, хоча це не відповідає дійсності. Позивач посилається на те, що відповідач надає кошти на утримання їх дітей мінливо та в незначному розмірі. Щодо тверджень відповідача про те, що він придбав старшому синові автомобіль, то син хотів першочергово мотоцикл, однак, в подальшому на подвір`ї біля будинку, в якому вони з синами проживають, появився автомобіль. Дійсно вона була проти автомобіля оскільки їх син не має посвідчення водія, не має права керування транспортними засобами. Відповідачем не надано жодних доказів здійснення реального утримання дітей, водночас діти потребують постійної купівлі нового одягу та взуття, забезпечення продуктами харчування, ціни на які досягли європейських, купівлі лікарських засобів при захворюваннях, таких як ГРВ, нежить, кашель тощо, купівлі канцелярського приладдя, бо обоє навчаються. Відповідачем не подано жодного доказу, що він має утриманні інших осіб, в тому числі і непрацездатних. Відповідач працює у ТзОВ «АВ метал груп» та достойно заробляє, а тому вважає, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання їх спільних дітей та виконувати покладені на нього законодавством обов`язки по забезпеченню зі своєї сторони синам належного рівня життя для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Беручи до уваги значні потреби дітей, про які зазначено вище, позивач просить із відповідача стягувати на утримання дітей аліменти в сумі по 3500,00 гривень щомісячно на кожну дитину.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, а також підтримує викладені нею доводи та твердження у відповіді на відзив. Просила суд з відповідача стягувати на аліменти на дітей в сумі по 3500,00 гривень щомісячно на кожну дитину.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково в сумі 2000 грн. аліментів на кожну неповнолітню дитину. Підтримав поданий ним відзив на позовну заяву, та просив суд такий врахувати при ухваленні рішення в справі.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони 25.05.2007 року зареєстрували шлюб, який на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18.07.2023 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 18.08.2023 року (арк.спр.12, 13-14).

У даному шлюбі в позивачки та відповідача народилося двоє дітей, а саме сини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (арк. спр. 15), та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (арк.спр.16), що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Діти зареєстровані та проживають із позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/009205845 від 10.11.2023 року щодо зареєстрованого місця проживання сина ОСОБА_5 , та витягом з реєстру територіальної громади № 2024/000361595 від 12.01.2024 року щодо зареєстрованого місця проживання сина ОСОБА_6 (арк.спр.17,18).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З приписів зазначених вище правових норм випливає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум у 2024 році в Україні для дітей встановлено: віком від 6 до 18 років - 3196 гривні.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із наданими письмовими та особистими поясненнями сторін, відповідач офіційно працевлаштований в ТзОВ "АВ метал груп", займає посаду підсобного робітника роздрібного складу, загальна сума доходу за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року за винятком аліментів становить 83 455, 34 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги ст.182 Сімейного Кодексу України та роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд визначаючи розмір аліментів виходить з того, що такий має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує, що відповідач є особою молодого віку, працює, погоджується сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей в сумі по 2000 грн. щомісяця, а також те, що обов`язок брати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття покладено на кожного з батьків, та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2700 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Оцінивши надані в справі докази, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, враховуючи доводи сторін, які викладені у відзиві на позов, відповіді на відзив, суд вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітніх дітей, обов`язку обох батьків утримувати дітей, а також виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли б утримувались обома батьками.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, повинен бути визначений в твердій грошовій сумі в розмірі 2700,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дітей зі сторони їх батька.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

А тому суд, виходячи із норми ч. 1 ст. 191 СК України, дійшов висновку, що аліменти із відповідача на утримання дітей підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову, яким є 20.03.2023 року (арк. спр. 1).

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, ст. ст. 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь їх матері ОСОБА_1 в розмірі по 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 25.01.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 22.04.2024 року.

Суддя: Олещук М. М.