Справа № 161/9172/20 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/186/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю державного виконавця Голод Н. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Старенька Василя Анастасійовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою стягувачки ОСОБА_2 , поданою від її імені представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Старенько В. А. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з підстав ухилення боржника від виконання судового рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу.

Оскільки кошти боржником на час звернення з поданням не сплачені, державний виконавець просив тимчасово обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №161/9172/20, виданим 14 травня 2021 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені стягувачки ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та прийняти нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Боржник відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник ВДВС апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судова повістка боржнику ОСОБА_1 вважається врученою на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши представника ВДВС, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання рішення суду.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного встановлення обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 66000611, відкрите постановою державного виконавця від 07.07.2021 по виконанню виконавчого листа № 161/9172/20, виданого 14.05.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 265 597,60 грн, 2 655,98 грн судового збору та 7 500 грн витрат на правничу допомогу (а. с. 61).

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем здійснено відповідні запити. Наданою державному виконавцю інформацією встановлено, що у боржника відсутні кошти на рахунках та належне йому на праві власності майно.

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів справи та пояснень в суді представника ВДВС встановлено, що до 11.12.2023 (дати звернення із поданням) боржник ОСОБА_1 на виклики державного виконавця не з`являвся, будь-яких дій, направлених на виконання рішення суду від 09.02.2021 не вчиняв, жодних розрахунків за цим рішенням суду не проводив, при цьому протягом 2022-2023 років багаторазово перетинав державний кордон, що свідчить про наявність у нього коштів.

Наведені обставини свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань по виконавчому провадженню, у тому числі і по цей час.

Ураховуючи наведені обставини у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у зв`язку із чим подання необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих доказів і з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу стягувачки ОСОБА_2 , подану від її імені представником ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Подання державного виконавця задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з виконавчим листом № 161/9172/20, виданим 14 травня 2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді