Номер провадження: 22-ц/813/2201/24
Справа № 520/7099/19
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Назарова М.В., Стахова Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа- ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2023 року , ухвалене у складі судді Гниличенко М.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа- ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви та зустрічної позовної заяви

02.04.2019 року позивач ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, звернулась до Київського районного суду м.Одеси із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі п`яти років терміном 2012-2018 років та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 42,5 кв.м, житлова 18,4 кв.м.

В обґрунтування позовної заяви, позивачка посилається на те, що на протязі 40 років була знайома з померлою ОСОБА_5 , а з 2012 року проживала разом з ОСОБА_5 , мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство. На протязі останніх 8 років свого життя ОСОБА_5 хворіла на артроз, їй було важко пересуватися. Враховуючи наявність у ОСОБА_6 тяжкої хвороби, її неспроможність вести господарство та проживати самостійно, забезпечуючи свої життєві потреби, також за її згодою, ОСОБА_1 взяла на себе основний тягар життєвих турбот, а саме: вирішувати питання лікування ОСОБА_5 , надання їй медичної допомоги, купувати ліки та медпрепарати, сплачувати комунальні послуги, усе за свої кошти, купувати харчі, займатися пранням, прибиранням житла та інше. Позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що постійно знаходилась у квартирі ОСОБА_5 , перевезла туди деякі свої меблі, одяг, посуд. Влаштувалась працювати прибиральницею у ЖКС, до якого відноситься будинок АДРЕСА_2 , це давало заробіток та змогу знаходиться поблизу місця фактичного проживання. Також, позивачка посилається на те, що за власні кошти здійснила поховання ОСОБА_5 . Крім того продовжує мешкати у квартирі, яка належала померлій ОСОБА_5 та сплачує комунальні платежі. На підставі викладеного, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

10.06.2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява про встановлення факту проживання однією сім`єю відповідно до якої просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , 1935 р.н.,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть №2072, в період з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з кінця 2017 р. до середини 2020 р., ОСОБА_2 працював охоронцем на приватному підприємстві «ЮГБЕТОН», охороняючи об?єкти на ж/д станції Усатово, з графіком роботи три дні вахти через три дні вихідних. В лютому 2018 р. він заступив на вахту на цілий місяць, тобто, на 30 днів без вихідних. ОСОБА_1 , яка знала його, знала його місце роботи, та маючи як його особистий номер телефону так і робочий номер телефон, не сповістила його про критичний стан ОСОБА_5 , що в свою чергу, не дало йому можливості приїхати додому ІНФОРМАЦІЯ_1, щоб він зміг вчасно викликати медиків для надання медичної допомоги його хрещеній мамі, що ймовірно могло би відтермінувати настання її смерті та зберегти їй життя. Окрім того, сама ОСОБА_1 ніякої допомоги ОСОБА_5 не надавала, до медичних закладів або за швидкою медичною допомогою не зверталася, а поводила себе пасивно, свідомо допускаючи настання смерті, оскільки, як стало зрозумілим пізніше, вона намагалася заволодіти квартирою ОСОБА_5 . Як пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_5 23.02.2018 р. спустилась до ОСОБА_1 , де та перебувала працюючи консьержкою, з проханням викликати їй швидку допомогу, так як їй стало дуже зле. Після того, як він повернувся з вахти додому о 8 годині 00 хв. 26.02.2018 р., то побачив в квартирі ОСОБА_1 та невідомих йому сторонніх осіб ПБ «АНУБІС». На моє питання чому ОСОБА_1 не сповістила мені про те, що ОСОБА_7 стало зле, ОСОБА_1 повідомила, що вона по всім відомим їй телефонам до нього не додзвонилась. Коли ОСОБА_2 потрапив до квартири, то сказав ОСОБА_1 , що всі витрати з поховання ОСОБА_5 бере на себе, але ОСОБА_1 зазначила, що гроші на поховання його хрещеної мами вже зібрали з мешканців будинку і документи на поховання, у зв?язку з його відсутністю вона оформила на своє ім?я. Після поховання ОСОБА_2 не зміг потрапити до квартири в якій проживав разом з померлою ОСОБА_5 , та був позбавлений можливості забрати свої речі, про що неоднаразово звертався до поліції, де йому роз`яснили про необхідність вирішення його питання потрібно звертатися до суду в цивільному процесі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа- ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однєю сім`єю - відмовлено.

В обґрунтування оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначав, що звертаючись з даним позовом позивачем ОСОБА_1 не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом п`яти років (або будь-який тривалий період) вона з померлою проживала однією сім`єю, вела спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, відвідування разом церкви, допомога в придбанні ліків та продуктів харчування, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`є, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні поняттю сім`я. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що ОСОБА_5 ніколи не бажала зробити заповіт на користь ОСОБА_1 чи інших осіб, сама позивач підтвердила у судовому засіданні, що між сторонами не велись розмови на вказану тему, окрім того, більшість пояснень зводилось у судовому засіданні до того, що воля ОСОБА_5 була виражена наміром усе належне її майно на день смерті заповісти церкви, але не встигла цього зробити. Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 дуже часто приходила до ОСОБА_5 та допомогала її по господарству, прибирала, вони разом ходили до церкви. Однак, сам по собі факт надання позивачем певної допомоги ОСОБА_5 за життя останньої, про що стверджували свідки та згодом понесення витрат на поховання, не свідчать про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, а тому не є правовою підставою для задоволення позову. Зважаючи на наявність підстав для відмови у задоволенні основного позову щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, необхідно відмовити у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Також суд першої інстанції зазначав, що в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази того, що померла ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_2 у спірній квартирі та вони мали спільний побут, що ОСОБА_2 приймав участь у сплаті комунальних послуг, цікавився життям ОСОБА_5 , її здоров`ям та потребами, що вони мали взаємні права та обов`язки, та взагалі що між ними існували сімейні відносини на протязі останніх п`яти років до її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , доказами по справі не можуть бути лише пояснення свідків, тому зустрічний позов теж не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просила Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2023 р. по цивільній справі N? 520/7099/19 за моїм позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-я особа ОСОБА_4 , про встановлення факту мого проживання однією сім?єю з ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 5 років (з 2012 року) та визнання права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до мене, 3-я особа ОСОБА_4 , про встановлення факту його проживання однією сім?єю з ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , - частково скасувати в частині заявленого мною позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-я особа ОСОБА_4 , про встановлення факту мого проживання однією сім?єю з ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 5 років (з 2012 року) та в цій частині судового рішення постановити нове рішення, яким задовольнити мій позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що свідки, яких було допитано в суді першої інстанції, своїми поясненнями, наданими суду при розгляді справи за її позовом про встановлення факту мого проживання однією сім?єю на протязі 5 років з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , підтвердили, що позивачка з останньою проживала разом в її квартирі, яка зараз є спірною. Вони мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, робили спільні витрати на утримання житла, робили ремонт приміщень та разом харчувалися, а також незадового до смерті ОСОБА_5 позивачка доглядала за неї так, як вона мала проблеми з координацією руху тіла, прощо остання надала докази у вигляді медичної документаціїї, які судом першої інтсанції не було належно оцінено. Вважала, що судом першої інстанції докази по справі перекручено, у зв`язку з чим прийнято помилкове рішення, яке підлягає частковому скасуванню. Також зазначала, що суд першої інстанції позбавив її права та збір доказів і відмовив в допиті інших свідків, які б підтвердили факт спільного проживання позивачки з померлою. Зазначала, що позивачка сплачувала борги за комунальні послуги по квартирі, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 на протязі 5 років, що судом першої інстанції не взято до уваги. Також вважала, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 є спадкоємцем третьої черги помилковими. Зазначала, що суд першої інстанції помилково розглянув даний спір, адже вважала, що зустрічний позов повинен був розглядатися в окремому позовному провадженні, а ні разом з її позовом.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник позивача звернувся з апеляційною скаргою відповідно до якої просив рішення Київського районного суду м.Одеси суду від 06.07.2023 року по справі № 520/7099/19 - скасувати. Ухвалити нове рішення в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім?єю та задовольнити зустрічний позов. Встановити факт проживання однією сім?єю ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , 1935 р. н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть N? 2072, в період з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування апелційної скарги зазначав, що за час життя ОСОБА_5 , 1935 р.н. постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 , де і була зареєстрована, що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання особи у зв?язку зі смертю від 28.03.2018 року (копія довідки від 28.03.2018року містяться в матеріалах справи у якості додатку до зустрічного позову). Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке належало їй на праві приватної власності та складається з квартири N? АДРЕСА_1 , яка згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 16.05.2005 р., є однокімнатною з загальною площею 42,5 кв. м, житловою - 18,4 кв. м та розміщена на 10-му поверсі 16-типоверхового будинку (копії договору міни нерухомого майна та технічного паспорту містяться в матеріалах справи у якості додатку до зустрічного позову). У визначений законом строк ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем за законом 4-ї черги, оскільки на протязі останніх п?яти років проживав однією сім?єю з померлою ОСОБА_5 , 1935 р.н., та вів з нею спільне господарство, звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте, нотаріусом мені було роз?яснено, що для оформлення моїх спадкових прав, як спадкоємця за законом четвертої черги, після смерті ОСОБА_5 необхідно встановлення факту проживання однією сім?єю, яке підлягає вирішенню в судовому порядку. Вважав, що докази надані суду першої інстанції, підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_5 не прийнято до уваги та критично суд віднісся до вказаних доказів та показів свідків з боку ОСОБА_2 , які були допитані у судових засіданнях під час розгляду цієї справи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_10 .

Не погодившись з доводами та вимогами апеляційної скарги ОСОБА_10 , позивачка у справі звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила рішення Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 520/7099/19 від 06.07.2023 р. - скасувати. ЇЇ позов про встановлення факту проживання однією сім?єю з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 протягом 5 років з 2012 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання права власності на її майно у порядку спадкування за законом - задовольнити. - Позов ОСОБА_2 про встановлення факту його проживання однією сім?єю з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 з червня 2012 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без розгляду.

В обґрунтування відзиву зазначала, що апеляційна скарга ОСОБА_10 є необґрунтованою належними та допустимими доказами, вважала, що у ОСОБА_2 не має підстав для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 так, як її доглядом займалась позивачка і вела з нею спільний побут на протязі останніх п`яти років життя померлої.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Не погодившись з доводами та вимогами апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник відповідача у справі звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляціину скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім?єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - залишити без задоволення. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 06.07.2023 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім?єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначав, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою належними та допустимими доказами, вважав, що у ОСОБА_1 не має підстав для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 так, як її доглядом займався відповідач і вів з нею спільний побут на протязі останніх п`яти років життя померлої.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, в судове засідання з`явились, та надали суду свої пояснення.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та первісну позивачку, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Із роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до дня його смерті.

В постанові Верховного Суду України від 07.02.2018 року по справі № 127/1765/16-ц зазначено, що обов`язковою умовою для визнання особи членом сім`ї спадкодавця, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільного господарства, спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, закон вимагає існування всіх вище перелічених обставин одночасно, які відповідно до положень ст.ст.77-80 ЦПК України, мають бути підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що, 23.07.1996 року ОСОБА_5 уклала договір міни нерухомого майна № 96/0931, за умовами якого вона прийняла квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 42,5 кв.м, житлова 18,4 кв.м. Зазначений договір міни нерухомого майна №96/0931 від 23.07.1996 року був посвідчений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», який рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 квітня 2007 року, справа № 2-2932/2007, було визнано дійсним /а.с.15,т.1/.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на праві власності належала вищевказана однокімнатна квартира, в якої вона проживала та була зареєстрована з 01.11.1996 року по день смерті./а.с.12,т.1/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.02.2018 року, актовий запис № 2072/ а.с.7,т.1/.

Відповідно довідки про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла у віці 82 роки та встановлено хвороби - хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця./а.с.6,т.1/

Витрати по похованню ОСОБА_5 здійснила позивач ОСОБА_1 , що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 25.02.2018 року, рахунок-фактурою від 26.02.2018 року (а.с.9-11,т.1).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на усе належне померлій на час смерті майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що у спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були відсутні спадкоємці першої, другої та третьої черги спадкоємців за законом. Крім того, встановлено, що заповіту на користь інших осіб спадкодавцем не складено.

Відповідно змісту до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за параметрами пошуку на ім`я ОСОБА_5 , заповіти та спадкові договори відсутні. (а.с.96,т.1)

Також згідно ст.1266 ЦК України передбачено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. У даному випадку відповідач ОСОБА_3 є двоюрідним братом померлої ОСОБА_5 , що встановлено рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2020 року, яке набрало законної сили.

Із матеріалів спадкової справи № 307/2018 вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулось 4 особи - позивач ОСОБА_1 , яка на протязі тривалого часу є знайомою спадкодавця, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . /а.с.84/, відповідач ОСОБА_2 , який є похресником спадкодавця, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 /а.с.74/, відповідач ОСОБА_3 , який є двоюрідним братом спадкодавця, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 /а.с.83/ та третя особа ОСОБА_4 , який є двоюрідним братом спадкодавця, але 21.08.2018 року в нотаріальному порядку відмовився від прийняття спадщини на користь брата відповідача по справі - ОСОБА_3 /а.с.91,т.1/

Позивачка ОСОБА_1 своєчасно звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_5 до Третьої Одеської державної нотаріальної контори.

Із відповіді державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 26.07.2018 року вбачається, що аналізуючи документи, які були подані ОСОБА_1 для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( копії яких долучені до спадкової справи № 307/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ) з`ясувалось, що у ОСОБА_1 відсутні документи, які є доказом родинних відносин з ОСОБА_5 /а.с.109,т.1/

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

В даному випадку обставиною, яка перешкоджала державному нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 була відсутність у позивача ОСОБА_1 документів, які є доказом, родинних відносин з померлою ОСОБА_5 . Заповіту на користь ОСОБА_1 спадкодавцем складено не було.

Тому, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю на протязі п`яти років у період 2012-2018р.р. та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

На підтвердження обставин спільного проживання позивачем ОСОБА_1 були надані наступні документи - копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 25.02.2018 року, рахунок-фактура від 26.02.2018 року, де замовником є ОСОБА_1 ; колективна заява сусідів від 10.12.2018 року, посвідчена начальником ЖЕУ-3 ОСОБА_25 - 27.03.2019 року; довідка адміністрації дільниці № 3 КП ЖКС «Чорноморський» від 11.12.2018 року; прохання мешканців будинку АДРЕСА_2 ; відео зі сімейних свят, та заслухано пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу спадкоємців за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Усі свідки допитані у судовому засіданні з боку позивача підтвердили добрі, довготривалі відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зокрема свідки акцентували увагу суду саме на той факт, що остання влаштувалась консьєржем в будинок, де проживала ОСОБА_5 , щоб бути рядом з ОСОБА_5 та мати додатковий дохід з метою допомоги у побуті, купівлі ліків, продуктів харчування, разом навідувати церкву, ОСОБА_1 під час хвороби проживала разом з ОСОБА_5 , здійснювала догляд та за власні кошти здійснила поховання ОСОБА_5 .

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_5 на 17 років була старша за ОСОБА_1 , за характером була строга та мала свою власну думку, відносини між ними мали характер підлеглості, ознаки притаманні сім`ї відсутні, ОСОБА_5 рідко зверталась до медичних установ та не потребувала стороннього догляду, фактично стан здоров`я погіршився у 2017 році, та критичними виявились останні місяці, навіть тижні до смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зокрема, позивачем було надано оригінали медичної картки ОСОБА_5 , які було досліджено судом, з якої вбачається, що фактично з 2007 року по вересень 2017 року, відсутні будь-які записи щодо звернення ОСОБА_5 до лікарів, остання дата заповнення картки має запис лікаря - 20.09.2017 року, де вказано діагноз - кардіосклероз серця, трофічні виразки нижніх кінцівок, артеріальний тиск 130/90 та запис лікаря 12.02.2018 року, з таким же діагнозом - скарги на біль в нижніх кінцівках ніг, слабкість, біль в області серця, від госпіталізації хвора відмовилась./а.с.84-93,т.3/

Тобто, позивачем не надано належних доказів, що ОСОБА_5 за своїм станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду на протязі тривалого часу, не була особою з інвалідністю, не була обмежена в русі чи стан її здоров`я був такий, що унеможливлював її самостійного обслуговування, окрім останніх двох тижнів перед смертю.

Вказаний факт підтвердили і свідки, пояснивши що ОСОБА_5 до останнього сама ходила до церкви, вона тяжко пересувалась, у зв`язку х хворобою ніг, іноді з палицею, але не була лежача хвора.

Крім того, суд критично відноситься до доказів, які є в матеріалах справи, оскільки є розбіжності в датах, виправлення в проханні, зокрема проаналізував наступні документи - колективну заяву сусідів від 10.12.2018 року, посвідчену начальником ЖЕУ-3 ОСОБА_25 27.03.2019 року/а.с.17,т.1/; довідку адміністрації дільниці № 3 КП ЖКС «Чорноморський» від 11.12.2018 року/а.с.18,т.1/; прохання мешканців будинку НОМЕР_2/а.с.20,т.1/, зокрема з яких неможливо чітко встановити період роботи ОСОБА_1 у якості прибиральниці та консьєржки(з 2012,2013,2015 року), є виправлення в проханні з 2014 року на 2012 рік, відсутня дата складання вказаного прохання, та взагалі свідки не змогли пояснити хто складав текст цього прохання та дату його складення, при цьому саму ОСОБА_5 вони у квартирі навідували дуже рідко, обставини життя ОСОБА_5 відомі зі слів позивача, та зі слів ОСОБА_5 , яка не скаржилась на ОСОБА_1 , оскільки остання дійсно їй допомагала.

Також, із колективної заяви сусідів за місцем реєстрації позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 2011 року в кв. АДРЕСА_7 не проживає, якщо позивач доказує, що проживала з ОСОБА_5 , то з якого часу невідомо - з 2011,2012,2013,2014р.р., чи останні два тижні перед смертю, позивачем належним чином не доказано, крім того колективну заяву датовано 10.12.2018 роком, а підписано начальником ЖЄУ-3 лише 27.03.2019 року, тобто перед зверненням позивача до суду.

Суд зауважує про те, що більшість мешканців, які підписували колективну заяву та прохання, взагалі не було допитано в якості свідків, зокрема заяви про їх виклик до суду не надходило.

В матеріалах справи є довідка Адміністрації дільниці № 3 КП ЖКС «Чорноморський» від 11.12.2018 року підписана начальником дільниці № 3 ОСОБА_18, з якої вбачається, що їм відомо, що ОСОБА_1 з 2012 року працювала на дільниці прибиральницею, та весь час до дня смерті ОСОБА_5 проживала разом з нею, вели спільне господарство, ОСОБА_1 сплачувала комунальні послуги і за допомогою ОСОБА_1 здійснювалась медична допомога ОСОБА_5 , та для надання більшого нагляду за хворою ОСОБА_5 остання для додаткового заробітку влаштувалась консьєржем на будинок АДРЕСА_2 .

Позивачем не було заявлено клопотання про допит у якості свідка начальника дільниці № 3 ОСОБА_18 , який одноособово, без залучення свідчень мешканців будинку, склав довідку та виклав обставини, зробив висновки, не зрозуміло якими фактами це підтверджується та звідки йому відома вказана інформація.

В матеріалах справи є відповідь ЖКС «Чорноморський» від 13.06.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.11.2013 року працювала прибиральницею(наказ №108-КП від 01.11.2013 року) та була звільнена за власним бажанням 06.01.2017 року (наказ № 13-КУ від 04.01.2017 року). /а.с.148,т.1/. Є розбіжності у даті роботи прибиральницею - 2012, 2013 рік, крім того ОСМД «Успіх НОМЕР_2» повідомляє, що ОСОБА_1 працювала консьєржкою у період з 2015р по 2018 р./а.с.155,т.1/, все вищевказане не дозволяє суду зробити висновок щодо дати роботи позивача у будинку, де проживала померла, щодо дати проживання позивача разом з померлою, при цьому свідки пояснили, що позивач, коли працювала цілодобово проживала у приміщенні консьєржки, однак заходила до ОСОБА_5 та допомагала в усіх її проханнях.

Крім того, суд звертає увагу на наявність боргів по сплаті комунальних послуг за спірну квартиру, наявність яких в суді апеляційної інстанції позивачка не заперечувала, що свідчить про відношення з боку позивача до оплати комунальних послуг, оскільки саме позивач наполягає на тому, що вона проживала зі спадкодавцем по день смерті, допомагала сплачувати комунальні послуги, залишилась проживати у спірній квартирі та продовжує сплачувати комунальні послуги.

В матеріалах справи є копія витягу з «Герц» про те, що станом на грудень 2020 року заборгованість по кв. АДРЕСА_1 складає 10364,12 грн./а.с.19,т.2/

Також, є довідка КП «Теплопостачання», що борг станом на 01.06.2021 року по кв. АДРЕСА_1 складає 20803,49 грн. та рахунок-повідомлення за послуги ЖКП станом на 06.06.2021 року про те, що борг складає 9853,70 грн./а.с.126,127,т.2/.

Звертаючись з даним позовом позивачем ОСОБА_1 не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом п`яти років (або будь-який тривалий період) вона з померлою проживала однією сім`єю, вела спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, відвідування разом церкви, допомога в придбанні ліків та продуктів харчування, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`є, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні поняттю сім`я.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що ОСОБА_5 ніколи не бажала зробити заповіт на користь ОСОБА_1 чи інших осіб, сама позивач підтвердила у судовому засіданні, що між сторонами не велись розмови на вказану тему, окрім того, більшість пояснень зводилось у судовому засіданні до того, що воля ОСОБА_5 була виражена наміром усе належне її майно на день смерті заповісти церкви, але не встигла цього зробити.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 дуже часто приходила до ОСОБА_5 та допомогала її по господарству, прибирала, вони разом ходили до церкви.

Однак, сам по собі факт надання позивачем певної допомоги ОСОБА_5 за життя останньої, про що стверджували свідки та згодом понесення витрат на поховання, не свідчать про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, а тому не є правовою підставою для задоволення позову.

Зважаючи на наявність підстав для відмови у задоволенні основного позову щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, необхідно відмовити у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд зазначає наступне.

Звертаючись з даним позовом позивачем ОСОБА_2 не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом останніх п`яти років до смерті він з померлою ОСОБА_5 вели спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні не пояснив в чому полягали взаємні права та обов`язки між ним та ОСОБА_5 , також не надав пояснень та належних доказів щодо реальності сімейних відносин між померлою ОСОБА_5 та ним у період 2013-2018 роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є похресником померлої ОСОБА_5 , що саме ОСОБА_5 , після продажу його спадкового майна за адресою: АДРЕСА_8 та поділу грошей між спадкоємцями, запропонувала йому переїхати проживати до неї та не заперечувала проти його реєстрації в квартирі. Тому, ОСОБА_2 , який фактично залишився без житла, у червні 2012 року переїхав разом з дружиною та дитиною до квартири ОСОБА_5 , та з 27.07.2012 року він зареєструвався по кв. АДРЕСА_1 .

Суд вірно приймав до уваги пояснення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які підтвердили, що дійсно влітку 2012 року ОСОБА_2 переїхав з сім`єю проживати в однокімнатну квартиру ОСОБА_5 , свідки допомагали перевозити речі ОСОБА_2 , зокрема холодильник, телевізор, шафу, дивани, розміщення в квартирі було наступне - ОСОБА_2 спав на лоджії, дружина з дитиною у коридорі, а ОСОБА_5 в залі, відносини між ним та ОСОБА_5 були доброзичливі, вони проживали разом однією сім`єю.

ОСОБА_2 зазначив, що наприкінці 2013 року відносини між ним та дружиною погіршились, та вона з дитиною переїхала проживати до своїх батьків, ОСОБА_2 залишився проживати разом з ОСОБА_5 , вони мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство, проте умови його роботи у якості охоронця були пов`язані з постійним перебуванням на роботі, терміном по троє діб підряд, або по місяцю був відсутній за місцем реєстрації, та постійно не проживав у квартирі. Зокрема, з кінця 2017 року до середини 2020 року він працював охоронцем на приватному підприємстві, з цілодобовим навантаженням, а у лютому 2018 року заступив на вахту на місяць без вихідних. Тому, ОСОБА_2 не було відомо про хворобу та критичний стан здоров`я ОСОБА_5 у лютому 2018 року, а ОСОБА_1 , знаючи його телефон не сповістила його, та не надала змоги допомогти у лікуванні, а потім і у витратах на поховання.

У подальшому, зазначає ОСОБА_2 , замки на дверях квартири було змінено, тому він не міг потрапити до квартири, звертався до поліції, де йому було повідомлено, що між сторонами вбачаються цивільно-правові відносини, тому необхідно звертатись до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від 12.04.2018 року, але до суду з окремим позовом не звертався.

Із відповіді державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 13.04.2018 року вбачається, що нотаріусом було одержано заяву про прийняття спадщини ОСОБА_2 та запропоновано спадкоємцю особисто з`явитись до нотаріальної контори та надати оригінали та копії документів.

Однак, з квітня 2018 року ОСОБА_2 усунувся від збору та пред`явлення документів в нотаріальну контору, не отримував та не здійснював перевірку наявності будь-якої кореспонденції за місцем його реєстрації по спірній квартирі, не цікавився своїми речами в спірній квартирі, не цікавився подальшою долею квартири, не був присутнім та не знав про існування цивільної справи № 947/22756/19 за позовом ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування, також йому не було відомо про існування вказаної цивільної справи, оскільки він не перевіряв наявну кореспонденцію та лише на стадії розгляду вказаної справи по суті, 10.06.2021 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю.

Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції з боку ОСОБА_2 свідки підтвердили гарні відносини між позивачем та його хрещеною ОСОБА_5 , яка мешкала одна та висловлювала бажання, щоб похресник проживав разом з нею, також вони підтвердили, що після продажу спадкового майна ОСОБА_2 перевіз свої речі до ОСОБА_5 та вони допомогали йому в цьому, але вказані події відбувались у період 2012-2014 років, та більше вони до спірної квартири не заходили та подальші обставини життя ОСОБА_2 їм відомі лише зі слів ОСОБА_2 .

Свідок з боку позивача, зокрема ОСОБА_11 зазначила той факт, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_5 переоформити на його ім`я спірну квартиру, однак остання відмовилась, тому він припинив з нею проживати та вони взагалі більше ніколи не бачили його в квартирі на протязі тривалого часу, оскільки в квартирі було зареєстровано двоє осіб, ОСОБА_5 не могла оформити субсидію щодо оплати комунальних послуг, тому намагалась виписати ОСОБА_2 з квартири, складала акти, але так і не змогла оформити субсидію по оплаті комунальних послуг.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що у ОСОБА_2 була можливість залишитися у спірній квартири проживати разом з ОСОБА_5 , приділяти її достатню увагу, турботу, надавати матеріальну допомогу, та отримати квартиру у спадщину, однак він не скористався своїм правом, окрім неї, ні похресник, ні інші родичі померлої допомоги її не надавали.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Адабаш С.А. у судовому засіданні пояснила, що обидва позови не підлягають задоволенню, фактично ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не мають власного житла, хоча обидва мали відношення до ОСОБА_5 , але сторона позивачів не надала суду належних та допустимих доказів, що вони проживали 5 років до смерті зі спадкодавцем та існували відносини притаманні сім`ї. Сторона позивача ОСОБА_1 намагалась доказати, що ОСОБА_5 хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, але проблеми зі здоров`ям виникли лише у 2017 році, ОСОБА_5 мала складний характер, на 17 років була старша за ОСОБА_1 , та остання була як помічниця, але не член сім`ї померлої, відносин «двох сестер» не могло бути, представник відповідача не заперечує, що сторони ходили разом в церков, був спільний інтерес, тривала дружба, наявна була допомога, але це не була сім`я.

Також, представник відповідача зазначив, що формально ОСОБА_2 має реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, однак сам по собі цей факт не дає право на спадкування, невідомо де проживав ОСОБА_2 останні роки, де працював, що не мав можливості приділяти увагу хрещеної ОСОБА_5 , яка була особою похилого віку та потребувала матеріальної допомоги, чому ОСОБА_5 скаржилась, що не могла оформити субсидії, якщо відносини між ними були сімейні, про що каже ОСОБА_2 , однак ні про хвороби та смерть ОСОБА_5 йому нічого не було відомо, спілкування між ними було відсутнє, тобто будь-яких доказів фактичного проживання на протязі п`яти років не встановлено.

Судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази того, що померла ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_2 у спірній квартирі та вони мали спільний побут, що ОСОБА_2 приймав участь у сплаті комунальних послуг, цікавився життям ОСОБА_5 , її здоров`ям та потребами, що вони мали взаємні права та обов`язки, та взагалі що між ними існували сімейні відносини на протязі останніх п`яти років до її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , доказами по справі не можуть бути лише пояснення свідків, тому зустрічний позов теж не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що оскільки в судовому засіданні стороною позивача як за первісним так і за зустрічним позовами не надано суду належних доказів в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України щодо спільного проживання сторін по справі у вказаний у позовах період часу, ведення ними спільного господарства, включаючи наявність спільних витрат, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин, тому підстав для встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2012 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, внаслідок чого в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити у повному обсязі, через недоказаність.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 по суті не є критикою судового рішення а є викладенням того що апелянт з померлою проживала однією сім?єю на протязі 5 років з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , підтвердили, що позивачка з останньою проживала разом в її квартирі, яка зараз є спірною. Вони мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, робили спільні витрати на утримання житла, робили ремонт приміщень та разом харчувалися.сторона позивачів не надала суду належних та допустимих доказів, що вони проживали 5 років до смерті зі спадкодавцем та існували відносини притаманні сім`ї. Тобто позивачка ОСОБА_1 намагалась довести, що ОСОБА_5 хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, але проблеми зі здоров`ям виникли лише у 2017 році, ОСОБА_5 мала складний характер, на 17 років була старша за ОСОБА_1 , та остання була як помічниця, але не член сім`ї померлої, відносин «двох сестер» не могло бути, представник відповідача не заперечує, що сторони ходили разом в церков, був спільний інтерес, тривала дружба, наявна була допомога, але це не була сім`я, що відповідно до сталої судової практики є предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 зводяться до викладення обставин справи та власної позиції щодо сумісного проживання яка матеріалами справи не підтверджена. Так в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази того, що померла ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_2 у спірній квартирі та вони мали спільний побут, що ОСОБА_2 приймав участь у сплаті комунальних послуг, цікавився життям ОСОБА_5 , її здоров`ям та потребами, що вони мали взаємні права та обов`язки, та взагалі що між ними існували сімейні відносини на протязі останніх п`яти років.

Доводи апеляційних скарг в більшості є викладенням власної позиціє сторін і по суті не є критикою судового рішення а тому не є необґрунтованими належним чином, тому не заслуговують на їх задоволення, при тому, що судом першої інстанції надано належної правової оцінки суті даного спору.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача та у зустрічному позові не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова