Справа № 487/4523/23
Провадження №2/489/167/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Ставратій Я.С.,

за участю: представниці позивача - Родіонової В.Є. , відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства

встановив.

Позивач, через свою представницю - адвокатку Родіонову В.Є., звернувся до суду з позовом, яким просив: визнати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати компетентний орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 30 липня 2008 року за № 2344, виключивши відомості про батька дитини « ОСОБА_3 , громадянин України», зазначивши батьком дитини « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець с. Кведа Гора, Ванського району Грузії», змінити прізвище дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на « ІНФОРМАЦІЯ_8 » по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на « ІНФОРМАЦІЯ_8 », про що видати нове свідоцтво про народження. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з 2005 року перебував у близьких відносинах з ОСОБА_10 (наразі ОСОБА_10 ) (далі - відповідач 1). ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син, якого назвали ОСОБА_11 . Оскільки, він перебував у зареєстрованому шлюбу з іншою жінкою, проживав з нею та не мав наміру покидати родину, для подальшого уникнення проблем, дитина зареєстрована зі слів матері в порядку ст.. 135 СК України, батьком якого зазначено « ОСОБА_12 ». Приблизно у 2008-2009 році за його ініціативи проведено генетичну експертизу та встановлено 99,9 % ймовірності того, що батьком дитини є позивач. До 2017 року він з ОСОБА_2 періодично проживав однією сім`єю та виховував дитину. На початку 2017 року він посварився з відповідачкою 1 та після чого йому стало відомо, що ОСОБА_2 почала проживати з ОСОБА_3 та згодом зареєстрували шлюб. З того часу він не мав змоги спілкуватися з ОСОБА_2 та дитиною. У 2023 році йому стало відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до органів РАЦСу в порядку ст. 126 СК України та подали спільну заяву про походження дитини. Так, на підставі вказаної заяви змінено прізвище та по батькові дитини на « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Наразі, дитині надають недостовірну інформацію про її батька. У цьому році відповідачі розірвали шлюб та на теперішній час проживають окремо. ОСОБА_3 не спілкується з дитиною, фактично не виконує батьківські обов`язки. На даний час, він не має можливості вжити жодних заходів щодо захисту своєї дитини, оскільки він не є її юридичним батьком.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову. Зазначає, що дійсно він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_13 . Дитина ніколи не вважала його батьком. Як йому відомо, дитина знає про свого біологічного батька.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. Вказує, що у неї з позивачем ніхто не народжувався. Позивач ніколи не виховував дитину. Як позивач сам зазначив, він офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, проживав з нею та не мав наміру покидати сім`ю, не хотів проблем та скандалів. Ніяку її сім`ю позивач не утримував, оскільки сім`ї з нею не мав. ЇЇ син ОСОБА_11 телефонував позивачу цілий тиждень у різні доби часу, проте, позивач не відповідав на телефонні дзвінки. Дитину вона виростила сама, не вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачу протягом 15 років не було потрібно вирішувати питання щодо визнання батьківства, але саме зараз він хоче почувати себе батьком, при цьому сама дитина батька не хвилює, ні як живе ОСОБА_11 , ні де проживає, що робить, що потребує та інше. Крім іншого, просить застосувати у справі строки позовної давності, оскільки як зазначив сам позивач, йому достеменно було відомо про народження дитини і навіть проживав у 2015 та 2017 році з нею однією сім`єю. ОСОБА_5 не є сином ОСОБА_4 , вона та її дитина не були присутні та не проводили жодної експертизи. Крім того, у суду наявний зустрічний позов ОСОБА_3 , в якому останній зазначає, що знайомий з нею з 2007 року та спочатку мав з нею короткострокові стосунки та спілкувався з нею за допомогою мобільного зв`язку. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час, такий запис анульовано, в свідоцтві про народження дитини наявний запис про батька.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 посилається на ст.. 129 СК України та просить застосувати строки позовної давності, проте, вказана стаття не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки на момент народження дитини, відповідачка не перебувала у шлюбі. ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав прізвище та по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_9 », інформація про батька дитини була записана зі слів матері на підставі ст.. 135 СК України. ОСОБА_3 був записаний як батько дитини лише 17.05.2017, через 9 років після народження дитини. Про те, що батьком дитини записаний він, ОСОБА_3 , позивач дізнався лише у травні 2023 року особисто від нього. Із самого відзиву вбачається, що ОСОБА_2 була обізнана про сімейний стан позивача. враховуючи національне походження позивача та його ім`я та по батькові, спів падіння в зазначені батька з слів матері з іншою особою - виключається. Крім того, відповідачка зазначає, що дитина намагалася додзвонитися позивачу, з чого слідує, що дитина знає позивача, його номер телефону. Що стосується допомоги, то позивач повністю ніс витрати на утримання дитини, оформивши нерухомість на ім`я дитини, для забезпечення його майбутнього. Поданий до суду в якості доказу висновок експерта не може бути підробленим. Відповідачка не надала жодних достеменних доказів, що дали хоча б сумнів у відповідності вказаного документу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2023, цивільну справу направлено до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04.08.2023, матеріали цивільної справи направлено до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2023, цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.10.2023, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.10.2023, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 08.12.2023, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.02.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13.03.2024, заяву ОСОБА_2 про відвід судді передано до канцелярії для внесення до системи авто розподілу.

Ухвалою суду від 14.03.2024, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючої судді Рум`янцевої Н.О.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач зазначає, що він з 2005 року перебував в близьких відносинах з ОСОБА_15 , від яких у них народилася дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки, він перебував у зареєстрованому шлюбу з іншою жінкою, проживав з нею та не мав наміру покидати родину, для подальшого уникнення проблем, дитина зареєстрована зі слів матері в порядку ст.. 135 СК України, батьком якого зазначено « ОСОБА_12 ».

З Актового запису про народження № 2344 від 30.07.2008, вбачається, що батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 24.04.2014, відомості про батька дитини внесені на підставі ст.. 135 Сімейного кодексу України. Заявником зазначено - ОСОБА_10 .

17 травня 2017 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого зазначено: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 27.12.2017, відомості про батька дитини внесені на підставі ст.126 СК України, на підставі спільної заяви про визнання батьківства, поданої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 травня 2017 року.

У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Сімейним кодексом України встановлена презумпція шлюбного батьківства.

Відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Положеннями ст. 125 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктами 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право заявити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.

Згідно зі ст. 129 Сімейного кодексу України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

За змістом ч. 2 ст.128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування у таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою суду від 12.10.2023 призначено у справі судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На вирішення експертів поставлено наступне питання: чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .? З метою надання експерту матеріалів, необхідних для проведення експертизи зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з`явитися за викликом до експертної установи для надання експерту необхідних матеріалів.

Сторони від проведення експертизи ухилилися, на виклик експерта до експертної установи не прибули, у зв`язку з чим до суду 06 грудня 2023 року надійшло повідомлення від Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/115-23/15005-БД від 05.12.2023 про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з тим, що до Миколаївського НДЕКЦ МВС з`явився лише ОСОБА_4 . ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не з`явилися, у зв`язку з чим відбір порівняльних зразків не проводився.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява, в якій остання зазначила, зокрема, що на даний момент вона не проходила ніяких досліджень, від проходження експертизи вона не ухилялася. Про ухвалу про призначення судової експертизи вона дізналася з Реєстру судових рішень лише 25.12.2023. Ніяких повідомлень з експертної установи вона не отримувала. В телефонному режимі чи на офіційну електронну пошту їй також не було повідомлено про необхідність прибути до експертної установи. На території України вона не проживає протягом року, останній раз була у серпні 2023 року.

Від представниці позивача надійшли заперечення проти заяви ОСОБА_2 про неповідомлення її про дату та час проведення експертизи. Відповідно до якої зазначає, що відповідачка зареєстрована в Електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, а тому своєчасно отримує всі повідомлення через електронний суд, як і інші учасники справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка обізнана про перебування в провадженні суду справи, всі матеріали містяться в електронній справі у електронному суді, через який ОСОБА_2 особисто подавала всі заяви по суті позову, клопотання, відводи тощо, що свідчить про повну обізнаність про хід судового розгляду, тому суд не приймає посилання відповідачки про необізнаність про призначену експертизу та необхідність явки для відібрання біологічних зразків.

Ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи шляхом нез`явлення до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт батьківства, та встановити походження дитини, виходячи з інтересів дитини.

В той же час позивачем при поданні позовної заяви надано висновок спеціаліста по питанням судово-медичної експертизи № 18 від 05.03.2009, проведеного спеціалістами відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертизи Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народженого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з вірогідністю 99,9999%, батьківство майже доведено.

Вказана експертиза проводилась на підставі заяви ОСОБА_4 , при її проведенні були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , у яких було відібрано зразки крові для дослідження.

Відповідачка зазначила, що не була присутня при вказаному дослідженні, однак жодних належних та достатніх доказів на підтвердження вказаного не надала.

Вказаний експертний висновок відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами, з клопотанням про проведення нової, повторної або додаткової експертизи, відповідачка до суду не зверталася.

З огляду на досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту його біологічного батьківства щодо дитини, яке відповідачкою належними, достатніми та допустимими доказами не спростовано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_4 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про внесення змін до актового запису № 2344 від 30.07.2008 про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині відомостей про батька, суд зазначає наступне.

За приписами ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є , зокрема, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану).

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою , зокрема, одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини .

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно з п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі по тексту - Правила № 96/5), зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

За приписами п.2.6 Правил № 96/5 разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Як встановлено пунктом 2.13.1 Привал № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п.2.16.4 Правил № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що біологічним батьком дитини ОСОБА_5 є ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо внесення змін до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , а саме виключення відомостей про ОСОБА_3 як про батька вказаної дитини, та внесення відомостей про ОСОБА_4 як про батька дитини.

Щодо з`явлення відповідачкою клопотання про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до ЦК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на положення статті 128 СК України, яка передбачає можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).

ОСОБА_2 посилається на строки встановлені статтею 129 СК України, в які визначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки.

Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України.

Тому у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17.

Таким чином, вимога про визнання батьківства в порядку статті 128 СК України строк позовної давності не застосовується.

Суд вважає посилання відповідачки на ст. 129 СК України помилковим, оскільки на момент народження дитини відповідачка не перебувала у шлюбі.

Приписи вказаної статті обмежують строк для звернення до суду до чоловіка матері дитини, який не є біологічним батьком та з яким вона на момент народження дитини знаходилась в офіційному шлюбі.

ОСОБА_3 був записаний батьком на підставі спільної заяви через дев`ять років після народження після народження ОСОБА_19 .

Таким чином до виниклих правовідносин не може бути застосовано позовну давність встановлену ст. 129 СК України.

Щодо тверджень відповідачки щодо не надання позивачем відомостей про утримання дитини.

У постанові Верховного Суду України від 11 січня 2023 року, винесеній колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду було наголошено, що ігнорування батьком своїх обов`язків щодо дитини протягом тривалого часу не може служити аргументом проти визнання його батьківства. Верховний Суд підкреслив, що основною метою визнання батьківства є захист прав та інтересів дитини, а також надання юридичної основи для встановлення батьківських обов`язків, зокрема фінансової підтримки дитини.

Посилання відповідачки на те, що позивач протягом 15 років, знаючи про своє батьківство, не виявив жодного піклування про дитину та не надавав матеріальної допомоги по перше не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, по-друге не може бути підставою для відмови біологічному батьку у визнанні батьківства.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року в справі № 754/18412/19 (провадження № 61-8702св21).

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21)).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести до актового запису № 2344, складеного 30 липня 2008 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні зміни:

в графі «Прізвище дитини» змінити з « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на « ІНФОРМАЦІЯ_8 »;

в графі «По батькові дитини» змінити з « ІНФОРМАЦІЯ_8 » на « ІНФОРМАЦІЯ_8 »;

в графі «Відомості про батька» зазначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інші відомості залишити без змін.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа:

- Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 11, .

Повний текст судового рішення складено «29» квітня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева