Справа № 456/2320/21
Провадження № 2/456/26/2024
РІШЕННЯ

іменем України

19 квітня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А..,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/2320/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін у справі.

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 34000 грн., пеню за прострочення виконаного грошового зобов`язання в продовж трьох з половиною місяців в сумі 121247,40 грн., інфляційних витрат, за прострочення виконання грошового зобов`язання в продовж трьох з половиною місяців в сумі 1377 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в продовж сто семи днів в сумі 301,81 грн., та судові витрати.

Мотивував позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Стрий, відповідач ОСОБА_2 , отримала у позивача ОСОБА_1 , в позику кошти в сумі 34000 грн., про що особисто підписала письмову розписку.

Відповідно до зазначеної боргової розписки, відповідач зобов`язалась повернути отримані нею у борг кошти до 10 січня 2021 року. У разі недотримання даних зобов`язань, відповідач зобов`язалась виплатити пеню в розмірі сто відсотків від позиченої суми за кожен місяці простроченого боргу. Розписка складена в присутності свідків : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Станом на 28.01.2021 період невиконання боргових зобов`язань згідно письмової розписки від 28.10.2020 становить три місці і сімнадцять днів. З метою врегулювання спірних правовідносин у позасудовому прядку, 06.04.2021 відповідачу скеровано рекомендованою кореспонденцією лист повідомлення з вимогою повернути до 20.04.2021 рок кошти в розмірі 34000 грн. однак станом на 28.04.2021, відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула, відповіді на письмове звернення не надала і на телефонні дзвінки не відповідає. У зв`язку із чим, позивач змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні позивач та його представник, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити вказавши, що суд повністю ігнорував порушення його прав, не сприяв стороні позивача і адвокату в захисті їхніх прав, порушував норми ЦПК України під час розгляду даного позову, затягував розгляд справи, не реагував на порушення відповідачем та його представником прав позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволені позову просила відмовити, так як доказів того, що відповідач отримала кошти у позивача та уклала договір позики не доводиться матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_2 , подала до суду відзив в якому зазначила, що позов є абсолютно безпідставним, оскільки жодних розписок вона позивачу ОСОБА_1 , ніколи та ні при яких обставинах не писала, жодних договорів з ним, а особливо договорів позики, ніколи не підписувала.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Даний позов на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2021 переданий на розгляд судді Шрамка Р.Т.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 18.05.2021 року, з метою визначення підсудності, було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2021 відкрито провадження у зазначеній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, зобов`язано позивача по справі надати в судове засідання оригінал розписки.

15 липня 2021 року підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою сторін по справі та заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

18 лютого 2022 року ухвалою суду клопотання представника відповідача адвоката Мелька В., про витребування доказів залишено без задоволення.

11 березня 2022 року, ухвалою суду, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

16 червня 2022 року, ухвалою суду, клопотання представника відповідача адвоката Мелька В., про витребування доказів задоволено.

27 грудня 2022 року, суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області, відновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

13 квітня 2023 року, підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

20 червня 2023 року, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін та заяви представника позивача про відкладення.

19 січня 2024 року, Стрийського міськрайонного суду Львівської області, задоволено частково клопотання представника відповідача ОСОБА_5 , про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

26 січня 2024 року, ухвалою суду, клопотання позивача ОСОБА_1 , від 13.12.2023 про призначення повторної почеркознавчої експертизи відмовлено.

31 січня 2024 року, Стрийського міськрайонного суду Львівської області, задоволено частково клопотання представника відповідача ОСОБА_5 , про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

16 лютого 2024 року, ухвалою суду, в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , про відвід головуючого судді Шрамка Р.Т., у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

20 лютого 2024 року, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі головуючої судді Бучківської В.Л., в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , про відвід головуючого судді Шрамка Р.Т., у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

05 березня 2024 року, Стрийського міськрайонного суду Львівської області, задоволено частково клопотання представника відповідача ОСОБА_5 , про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін та інших учасників цієї справи були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставу що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавиці або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У постанові Дніпровського апеляційного суду у справі №201/11323/18 від 25.02.2020 року зазначається наступне: «(...) факт отримання позичальником грошових коштів момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд, в справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним».

Вищевказане підтверджується судовою практикою, зокрема, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду України від 16.06.2020 року №145/2047/16-ц: «(...) 7.3. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

(...) 7.7. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

(...) 7.11. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію (...).

Окрім того, згідно із положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «(...) Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначити момент вчинення правочину (статті 205- 210, 640 ЦК) тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим уразі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено».

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 753/11670/17 від 11.06.2021 року: « (...) У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-6Зцсі 3, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив».

Судом встановлено, що згідно змісту розписки від 28.10.2020 року ОСОБА_2 отримав в борг в ОСОБА_1 34000 грн., які зобов`язалась повернути до 10 січня 2021 року, у разі недотримання цього зобов`язалась виплатити пеню в розмірі 100% від позиченої суми за кожен місць прострочення сплати. Розписка має підпис з зазначенням, що підпис вчинила ОСОБА_2 .

За результатами судової почеркознавчої експертизи, згідно висновку №2964-Е від 21.11.2022, за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи, рукописний текст розписки від імені ОСОБА_2 , датованої 28 жовтня 2020р., виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_2 , розташований після запису дати « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та перед рукописним записом « ОСОБА_2 » у нижній частині лицевої сторони розписки, датованої 28 жовтня 2020р. виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Позивачем у якості письмового доказу надано витяг із переписки двох осіб, з яких не вбачається, що це позивач та відповідач. Відповідач не визнає, що вказана переписка відбувалась між ним і позивачем.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , пояснив, що був присутній при передачі грошей ОСОБА_6 , які він їй позичив. Грошові кошти були купюрами номіналом 200 і 500 грн. ОСОБА_7 написав розписку в їхній присутності і ОСОБА_8 в ній підписалась та зобов`язалась віддати кошти.

Допитай в якості свідка позивача ОСОБА_1 , пояснив, що 28.10.2020 ним особисто була написана розписка про надання грошей у борг, оскільки відповідач не могла писати, оскільки була травмована рука і попросила його написати розписку, однак вона розписку підписала і після цього він їй передав грошові кошти купюрами по 200 і 500 гривень в присутності свідків. З приводу повернення грошей то уникала контактів, міняла номери телефонів. Щодо оголошень на стовпах то зі слів відповідача, вони стосувалися банківських справ. Вважає, що позивач систематично змінювала підписи в документах, що не дало змоги експерту встановити дійсність її підпису, дії відповідача свідчать про намір уникнути відповідальності. Неявка відповідача в судові засідання свідчить про зловживання нею своїми правами.

Однак ці обставини не визнаються відповідачем і спростовуються висновком експерта №2964-Е від 21.11.2022, за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що не бере до уваги фотокопію пояснень наданих ОСОБА_4 (Т.1, а.с.239) оскільки, відповідно до вимог ст..230 ЦПК України свідок повинен бути безпосередньо допитаним в судовому засіданні, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та відмову від давання показань і бути приведеним до присяги.

Відповідно до ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір не оподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (ЦК України); інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-Ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем та його представником було допущено шість неявок в судові засідання, про що ними подавалися відповідні заяви і які судом були задоволені. Також судом було відмовлено в задоволенні заяви про відвід головуючого по справі у зв`язку з її необгрунтованістю.

Наведене свідчить про відсутність в діях головуючого по справі упередженості до позивача та його представника.

Висновки суду

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не довів укладення договору позики з відповідачем і не довів факту передання 34000 грн. позивачем відповідачу.

Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідача відсутній обов`язок повернути позивачу 34000 грн., по договору позики укладення якого не доведено.

Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідача відсутній обов`язок сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, по договору позики укладення якого не доведено і індекс інфляції не застосовується..

У відповідача відсутній обов`язок сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми по договору позики укладення якого не доведено.

Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем не підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп., пені за прострочення виконання грошового зобов?язання в сумі 121247 (сто двадцять одна тисяча двісті сорок сім тисяч) грн. 40 коп., інфляційних втрат в сумі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн.. 00 коп., 3% річних в сумі 301 (триста одна) грн.. 81 коп., судових витрат в сумі 1552 (одна тисяча п?ятсот п?ятдесят дві) грн.. 50 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 7200 (сім тисяч двісті) грн.. 00 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 29.04.2024.

Суддя Р. Т. Шрамко