Номер провадження: 22-ц/813/3162/24
Справа № 522/4804/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Державне підприємство «Інвестжитло»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Науменко А.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інвестжитло» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що наказом № 106-к від 06 серпня 2020 року його прийнято на роботу та призначено на посаду начальника юридичного відділу в ДП «Інвестжитло». Наказом Про встановлення доплати ОСОБА_1 від 06 серпня 2020 року, йому встановлена надбавка за складність та напруженість у роботі у розмірі 50 % від посадового окладу.

Наказом Про встановлення доплати ОСОБА_1 від 15 лютого 2021 року позивачу встановлена надбавка за високі досягнення у праці у роботі у розмірі 35 % від посадового окладу.

Наказом № 21 від 01 лютого 2022 року Про затвердження нової редакції штатного розпису, на ДП «Інвестжитло» з 01 лютого 2022 року затверджена редакція штатного розпису, згідно якого штатна численність працівників підприємства складає 79 штатних одиниць.

Наказом Міністерства оборони України «Про реорганізацію державного підприємства «Інвестжитло» № 355 від 07 листопада 2022 року, припинено юридичну особу - державне підприємство «Інвестжитло», реорганізувавши його шляхом приєднання до державного підприємства Міністерства оборони України «Обронавторемсервіс».

09 листопада 2022 позивача попереджено про заплановане вивільнення у зв`язку із реорганізацією ДП «Інвестжитло».

Наказом № 6-к від 31 січня 2023 року ДП «Інвестжитло», 31 січня 2023 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією.

Після звільнення ДП «Інвестжитло» видав позивачу довідки в якій зазначений сукупний дохід й утримань за період з 01 січня 2022 року по 31 січня 2023 року.

З цієї довідки позивачу стало відомо, що починаючи з березня 2022 року, з невідомих причин, ДП «Інвестжитло» перестало нараховувати та виплачувати позивачу надбавку за складність та напруженість у роботі у розмірі 50% від посадового окладу встановлену наказом від 06 серпня 2020 року та надбавку за високі досягнення у праці у роботі у розмірі 35% від посадового окладу встановлену наказом від 15 лютого 2021 року.

Позивач вважає, що ДП «Інвестжитло» порушило вимоги Кодексу законів про працю України, що стосуються дотримання процесуального порядку зміни діючих умов оплати праці в бік погіршення, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства, грубо порушує право на оплату праці, у зв`язку із чим позивач просив нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача не нараховану та не виплачену заробітну плату за період з березня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 154226,09 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з березня 2022 року по січень 2023 року, що станом на лютий 2023 року склав у розмірі 10774,16 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавству України.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до п.п. 1,2 наказу ТВО Директора ДП «Інвестжитло» Погребнюк О.І. № 23 від 28 березня 2022 року, у зв`язку із введенням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану, а також із внесенням змінами до трудового законодавства Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: з 01 березня 2022 року призупинено дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло», які пов`язані із встановленням і скасуванням надбавок та доплат працівникам підприємства до усунення об`єктивних підстав; скасовано з 01 березня 2022 до усунення об`єктивних підстав всім працівникам ДП «Інвестжитло» усі раніше встановлені надбавки та доплати.

Крім того, наказом голови комісії з припинення ОСОБА_2 від 02 січня 2023 року № 1: призупинено з 02 січня 2023 року на період дії воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДГІ «Інвестжитло», а саме - п. 2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості»; призупинено з 02 січня 2023 року, на період воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло», а саме - п. 5.9. розділу 5 «Режим роботи , тривалості робочого часу і відпочинку».

Згідно підписів на наказі, вказані зміни донесені до працівників, в тому числі і до позивача - ОСОБА_1 . Оскільки всі надбавки та доплати позивачеві встановлювалися наказами на підставі положень колективного договору, пункти якого скасовано, останній, починаючи з 01 березня 2022 року і по день вивільнення не мав права на отримання надбавок, тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інфестжитло» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають суттєве значення для справи, а надана судом юридична оцінка обставинам справи, є невірною та однобокою, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не з`ясовано, а відповідачем не спростовано та не надано до суду належних доказів щодо виконання ним обов`язку стосовно ознайомлення, або доведення до відома позивача змісту наказу № 28 від 28 березня 2022, усіма можливими засобами комунікації; відповідач порушив вимоги ст. 103 Кодексу законів про працю України та частини другої ст. 29 Закону України «Про оплату праці», що стосується дотримання процесуального порядку зміни діючих умов оплати праці в бік погіршення (п. 2 наказу № 28 від 28 березня 2022 року ДП «Інвестжитло», яким скасовано з 01 березня 2022 року до усунення об`єктивних підстав всім працівникам ДП «Інвестжитло» усі раніше встановлені надбавки та доплати), не попередивши та не ознайомивши про такі зміни.

Крім того, судом не досліджено та не надано мотивувальної оцінки щодо порушення відповідачем вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Також під час розгляду справи суд помилково послався на наказ голови комісії припинення ОСОБА_2 від 02 січня 2023 року № 1, яким призупинено п. 2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості» та п. 5.9 розділу 5 «Режим роботи, тривалості робочого часу і відпочинку», оскільки не має причинно-наслідкового зв`язку пов`язаного із скасуванням з 01 березня 2022 року встановлених надбавок та доплат, а також призупинення дії окремих положень Колективного договору ДП «Інвестжитло», а саме - п. 2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості» та п 5.9 розділу 5 «Режим роботи, тривалості робочого часу і відпочинку», оскільки зміст цих пунктів Колективного договору врегульовує інші питання, які позивачем не оскаржувалися та не були визначені як предметом позову.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги, представник відповідача апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та ніким по справі не оспорюється, що згідно наказу № 106-к від 06 серпня 2020 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 » позивача було прийнято на роботу та призначено на посаду начальника юридичного відділу в ДП «Інвестжитло» з оплатою відповідно до штатного розпису (а.с 21).

Наказом «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 » від 06 серпня 2020 року № 107-к позивачу встановлена надбавка за складність та напруженість у роботі у розмірі 50 % від посадового окладу (а.с. 111).

Наказом «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 » від 22 лютого 2021 року № 12-к позивачу як начальнику юридичного відділу встановлена надбавка за високі досягнення у праці у роботі у розмірі 35 % від посадового окладу (а.с. 110).

Наказом № 6-к від 31 січня 2023 року ДП «Інвестжитло», 31 січня 2023 року позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією, підстава - наказ міністерства оборони України № 355 від 07 листопада 2022 року, письмове повідомлення про вивільнення (а.с. 23).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що із введенням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану, на період дії якого внесені зміни до трудового законодавства Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» мають пріоритетне застосування ніж Кодекс законів про працю; 01 березня 2022 року призупинено дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло», які пов`язані із встановленням і скасуванням надбавок та доплат працівникам підприємства до усунення об`єктивних підстав; скасовано з 01 березня 2022 року до усунення об`єктивних підстав всім працівникам ДП «Інвестжитло» усі раніше встановлені надбавки та доплати; наказом ДП «Інвестжитло» від 02 січня 2023 року № 1: призупинено з 02 січня 2023 року на період дії воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло », а саме - п. 2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості»; призупинено з 02 січня 2023 року, на період воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло », а саме - п. 5.9. розділу 5 «Режим роботи , тривалості робочого часу і відпочинку»; вказані зміни донесені до працівників, в тому числі і до позивача ОСОБА_1 , а тому посилання позивача на незаконність дій керівництва ДП «Інвестжитло» що виразилося у не нарахуванні та не виплаті заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, є такими, що не відповідають дійсності та не знайшли свого документального підтвердження.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Водночас, структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри надбавок, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника надбавок обов?язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено колективним договором.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 30 Закону передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Частина четверта статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру надбавки, позбавлення працівників надбавок повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 Конституції України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і триває на даний час.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 п.1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 11 Закону передбачено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.

Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені Колективним договором, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Колегія суддів зазначає, що доцільність вжиття вищезазначених фінансових заходів визначається законодавчою та виконавчою гілками державної влади, а межі судового контролю повинні полягати в тому, наскільки вони є сумісними з Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 1,2 наказу ТВО Директора ДП «Інвестжитло» Погребнюк О.І. № 28 від 28 березня 2022 року, у зв`язку із введенням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, а також із внесенням змінами до трудового законодавства Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»:

з 01 березня 2022 року призупинено дію окремих положень Колективного договору на ДП «Інвестжитло», які пов`язані із встановленням і скасуванням надбавок та доплат працівникам підприємства до усунення об`єктивних підстав;

скасовано з 01 березня 2022 року до усунення об`єктивних підстав всім працівникам ДП «Інвестжитло» усі раніше встановлені надбавки та доплати.

Крім того, наказом голови комісії з припинення ОСОБА_2 від 02 січня 2023 року № 1:

призупинено з 02 січня 2023 року на період дії воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДГІ «Інвестжитло », а саме - п. 2.20 розділу 2 «Організація виробництва праці, забезпечення продуктивної зайнятості»;

призупинено з 02 січня 2023 року, на період воєнного стану дію окремих положень Колективного договору на ДІЇ «Інвестжитло », а саме - п. 5.9. розділу 5 «Режим роботи , тривалості робочого часу і відпочинку».

Станом на теперішній час наказ ТВО Директора ДП «Інвестжитло» Погребнюка О.І. № 28 від 28 березня 2022 року не скасовано та не визнано незаконним у судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що помилкові доводи апеляційної скарги, які фактично є підставами позову і яким судом дана належна оцінка у їх сукупності, не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позову.

Не може бути взято до уваги посилання заявника на неправильне застосування судом норм ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до яких на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця, але разом з тим, зупинення має бути оформлено відповідними документами, оскільки суд вірно витлумачив та застосував вказані норми до виниклих спірних правовідносин.

Натомість, власне помилкове тлумачення наведено позивачем, не спростовує правильних висновків суду.

Як недоречним є і посилання заявника на судову практику місцевих судів, оскільки для суду обов`язковим з точки зору його обґрунтованості та законності є застосування при виборі норм права відповідних норм висновків саме Верховного Суду, на що прямо вказує ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Посилання на не ознайомлення позивача із Наказом № 23 від 8 серпня 2022 року не робить автоматично вказаний Наказ незаконним, крім того, він є чинним та не скасованим.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 26 квітня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко