Справа № 495/8528/23
Номер провадження 2/495/1654/2024
23 квітня 2024 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Анісімової Н.Д.,
при секретарі судового засідання Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд
16.08.2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, у якому просить суд шлюб між ним та відповідачем розірвати.
Стислий виклад позиції позивача
Позивач свою заяву обґрунтовує тим, що позивач та відповідач 26 лютого 1978 року зареєстрували шлюб, про що Кіцканською сільською радою було зроблено відповідний актовий запис № 14 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу з відповідачем мають трьох дітей, які наразі є повнолітніми особами.
Звертаючись до суду, позивач зазначив про те, що фактично з 2015 року, сторони припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого наше подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача та відповідача. За наведених обставин шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство сторони не ведуть. Вважає, що у даних обставинах примирення з відповідачем та збереження нашої сім`ї є неможливим.
Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі.
Добровільної згоди на розірвання шлюбу відповідач не надає.
Процесуальні дії у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.08.2023 року по вказаній справі було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначена дата судового засідання.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, їх нормативно-правове обґрунтування та позиція суду
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, на підставі досліджених судом доказів, яким судом надана вірна правова оцінка.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У силу ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_2 26.02.1978 року Кіцканською сільською радою, про що зроблено запис акту про укладення шлюбу № 14 посилаючись на те, що з 2015 року він та відповідач проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків.
На підтвердження вказаного факту позивач надає повторне свідоцтво про укладення шлюбу, видане 05 травня 2023 року відділом РАГС Державною адміністрації Слободзейського району та м. Слободзея Придністровської Молдавської Республіки.
Суд зазначає, що у відносинах між Україною та Республікою Молдова застосовуються Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, які містять положення про визнання офіційними документів, виданих на території однієї з Договірної Сторін, та відповідно до цих нормативних актів загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон.
Кіцканською сільською радою Слободзейського району видано повторне свідоцтво про укладення шлюбу між сторонами.
Кіцкани є селом згідно адміністративно-територіального поділу невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, яка фактично контролює населений пункт.
Придністровська Молдавська Республіка є невизнаним у світі державним утворенням, незалежність якого проголошена 25 серпня 1991 року.
Згідно із законодавством Молдови, Придністров`я має статус автономного територіального утворення з особливим правовим статусом.
Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдовської Республіки та органів влади регіону, а загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон. Будь-які документи, видані органами Придністровської молдавської республіки не розглядаються та не визнаються офіційними.
Таким чином, не можна вважати допустимим доказом на підтвердження укладення шлюбу надане позивачем повторне свідоцтво про шлюб, видане 05 травня 2023 року відділом РАГС Державною адміністрації Слободзейського району та м. Слободзея Придністровської Молдавської Республіки.
Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У відносинах між Україною та Республікою Молдова застосовуються Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 року та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція), які містять положення про визнання офіційними документів, виданих на території однієї з Договірної Сторін, на території іншої Договірної Сторони.
Так, згідно ст. 13 Конвенції встановлено, що документи, які на території однієї Договірної Сторони виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон.
Тому питання дійсності документів, виданих на території Республіки Молдови, у тому числі поширення дії зазначених міжнародних договорів на документи, видані на території Придністровського регіону, визначаються республікою Молдова.
Доказів визнання повторного свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виданого 05 травня 2023 року відділом РАГС Державною адміністрації Слободзейського району та м. Слободзея Придністровської Молдавської Республіки Республікою Молдова та його легалізації позивачем надано не було, а тому вказане свідоцтво про шлюб не може бути визнане державою Україна.
Таким чином, вирішити питання про розірвання шлюбу між сторонами, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів про його укладення, не є можливим.
Суд, крім іншого, враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
З огляду на зазначене, "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН підлягають застосуванню щодо осіб, які проживають на окупованій території.
У даній справі встановлено, що позивачка та відповідач проживають на території України. У матеріалах справи відсутні докази проживання сторін по справі в Придністровській Молдавській Республіці.
З урахуванням встановлених обставин та наданих на їх підтвердження доказів, суд приходить до висновку про те, що свідоцтво про шлюб, видане 05.05.2023 року Кіцканською сільською радою Слободзейського району є недопустимим доказом на підтвердження укладення шлюбу між сторонами.
Керуючись ст. 24, 55, 56, 112 СК України, ст. 12, 13, 83, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Д. Анісімова