ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/275/22 Номер провадження 22-ц/814/2444/24Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Косінцевим Костянтином Вікторовичем,

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року, постановлене суддею Косик С.М. (повний текст складено 27 березня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

14.02.2023 ОСОБА_2 звернувся у Вовчанський районний суд Харківської області з указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 18.09.2020 о 19-40 год. на автодорозі Харків-Вовчанськ ПП Чугунівка 47 км у темний час доби на неосвітленій ділянці дороги сталося зіткнення автомобіля Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , із двоосним причепом д.н.з. НОМЕР_2 без ввімкнених світлових пристроїв, тому об`єктивно виявити його в момент ДТП було неможливо, який буксувався трактором МТЗ-50, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №249989 про порушення ним п.2.9 (в), 19.1 (в) ПДР України, за наслідками розгляду якого постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 28.12.2020, з урахуванням змін, внесених постановою Харківського апеляційного суду від 08.12.2021, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі.

Унаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав пошкоджень у загальному розмірі 93 907,05 грн., із яких: 74 689,23 грн. - матеріальний збиток згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження №15854 від 23.10.2020.; 1 705,00 грн. та 1 595,00 грн. - послуги буксиру; 16 917,75 грн. - послуги з ремонту та витрати на придбання запчастин. Оскільки на момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована у жодній страховій компанії, просить стягнути із відповідача на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, а також судові витрати у загальному розмірі 25 338,19 грн.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 17.02.2022 відкрито провадження у вказаній справі.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Вовчанського районного суду Харківської області на Машівський районний суд Полтавської області.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 25.10.2022 прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25.03.2024 позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 77 989,23 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 2 745,79 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 565,00 грн.

Судовий збір у розмірі 849,70 грн. компенсовано за рахунок держави.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

При постановленні рішення, районний суд виходив із підстав доведеності вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а отже підставності відшкодування спричинених ним на користь позивача матеріальних збитків у розмірі 74 689,23 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №15854 від 23.10.2020. Також суд визнав наявними підстави для відшкодування витрат, понесених позивачем на евакуацію належного йому автомобіля у розмірі 3 300,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Косінцев К.В., оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що відносно позивача ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, провадження за яким закрито постановою суду від 28.12.2020 (справа №617/1634/20), у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих обставин. Відповідач із такою постановою суду не згоден, оскільки передумовою закриття провадження мало стати визнання вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення та доводить, що позов подано до неналежного відповідача, яким має бути МТСБУ.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

29.07.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача - адвоката Антоненка І.М. на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зазначає, що відповідач, будучи незгодним із постановою суду від 28.12.2020 (справа №617/1634/20), не оскаржив її в апеляційному порядку та у розумінні статті 269 КУпАП не є потерпілою особою, оскільки унаслідок ДТП не зазнав моральної, фізичної або майнової шкоди. Відтак, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у позивача виникло право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала таку шкоду.

Із матеріалів справи убачається, що 18.09.2020 о 19:40 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом - трактором МТЗ-50 д.н.з. НОМЕР_4 по автодорозі Харків-Вовчанськ ПП Чугунівка, з причепом, у якого не горіли габаритні вогні та не був освітлений державний номер в темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, чим створив аварійну обстановку другим учасникам дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.9В, 19.1В ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08.12.2021 (справа №614/1635/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП; цією ж постановою установлено, що 18.09.2020 о 19:40 год. на автодорозі Харків-Вовчанськ ПП Чугунівка сталося зіткнення автомобіля «Skoda Oktavia» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 із трактором МТЗ-50 д.н.з. НОМЕР_4 з причепом під керуванням ОСОБА_1 /а.с.113-117 т.1/.

ОСОБА_2 є власником автомобіля Skoda Oktavia, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ./а.с.16 т.1/

Постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 28.12.2020 (справа №617/1634/20) провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення./а.с.17-19 т.1/

На підтвердження розміру заподіяної шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №15854 від 23.10.2020, відповідно до якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Skoda Oktavia» д.н.з. НОМЕР_1 , унаслідок пошкодження при ДТП складає 74 689,23 грн.; квитанції про оплату витрат на буксирування автомобіля «Skoda Oktavia» д.н.з. НОМЕР_1 у загальному розмірі 3 300,00 грн.; витрати за надання послуг з технічного обслуговування і ремонту вказаного автомобіля у загальному 16 917,75 грн./а.с.25-40, 128-137 т.1/.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що належним доказом матеріального збитку, спричиненого позивачу, є висновок експертного автотоварознавчого дослідження №15854 від 23.10.2020, складений Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, у розмірі 74 689,23 грн., відшкодування якого потрібно покласти на відповідача, як винуватця ДТП, а також витрати, понесені позивачем на евакуацію належного йому автомобіля в загальному розмірі 3 300,00 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Твердження відповідача про те, що належним відповідачем є МТСБУ, районний суд відхилив указавши, що у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» трактор колісний не відноситься до транспортних засобів, а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надано визначення страхового випадку, як дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом «а» частини першої статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до вимог статті 21 указаного Закону, зокрема пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 1.5 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надане визначення наземних транспортні засоби (далі - транспортні засоби), згідно з яким це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідні підрозділи МВС України) та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Отже, не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п.1.5 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід мати на увазі, що для цілей обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців транспортних засобів у пункті 1.5 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено визначення транспортних засобів. У зв`язку із цим, якщо шкоди завдано з вини особи, діяльність якої пов`язана з використанням іншого транспортного засобу (наприклад, гужової повозки, велосипеда) або механізму, що не належить до транспортних засобів (сільськогосподарські збиральні машини, косарки тощо), цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов`язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами, визначеними ЦК України.

Відтак, трактор, за керуванням яким без страхового полісу притягнуто до адміністративної відповідальності відповідача, не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Наведене відповідає позиції ВАС України, сформованій у справі №К/800/32456/17 від 20.11.2017.

Із огляду на викладене, суд першої інстанції, правильно застосувавши наведені норми права, дійшов обґрунтованого висновку не спростованого відповідачем у доводах апеляційної скарги, що МТСБУ не є належним відповідачем у цій справі та не має правових підстав для здійснення відшкодування із фонду захисту потерпілих, оскільки згідно із п.1.5 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» трактор не вважається транспортним засобом, так як щодо нього не встановлено коригуючий коефіцієнт.

По суті вимог позову, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені статтею 1166 ЦК України, частиною першою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, другастатті 1166 ЦК України).

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із огляду на викладені норми процесуального закону, встановивши, що протиправна поведінка відповідача, якою позивачу завдано шкоду, є доведеною постановою суду від 08.12.2021 (справа №614/1635/20), яка вступила у законну силу та поширюється на встановлені судом факти та правовідносини. Тоді як факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі з нереабілітуючих обставин не змінює обсяг цивільної правової відповідальності відповідача у цій справі.

Доводів на спростування розміру стягнення апеляційна скарга не містить та правильність висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовує. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Косінцевим Костянтином Вікторовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак