Провадження № 22-ц/802/196/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою його представником ОСОБА_1 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2023 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 18.11.2021 року в сумі 300000 грн, три відсотки річних за період з 02.07.2023 року по 24.10.2023 в сумі 2811 грн, а також судових витрат по справі.

Одночасно подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила суд накласти арешт на грошові кошти та нерухоме майно ОСОБА_3 , а саме: на приміщення зерноскладу загальною площею 1192,7 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та квартиру загальною площею 78 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На обґрунтування заяви зазначала, що вжиття заходів забезпечення позову необхідне для недопущення відчуження відповідачем спірного майна, яке, у тому числі, може бути використаним для задоволення потреб його довірительки у разі задоволення позову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2023 року заяву про забезпечення позову в даній цивільній справі задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 . У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати. За результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки додані до заяви відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представником позивача не відповідають дійсності. Апелянт вказує, що після придбання квартири у 2008 році 15 квітня 2014 року ним була зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації в інспекції ДАБК у Волинській області щодо реконструкції квартири АДРЕСА_4 . Реконструкцію даної квартири розпочато ще 24 жовтня 2008 року, а закінчено 09 січня 2014 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 лютого 2018 року, номер запису про право власності 25010759. У подальшому, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 25 березня 2021 року, вказаний офіс вибув з його власності, оскільки був подарований ОСОБА_4 , що підтверджується доданими копіями Декларації та договору дарування. Отже, вказує, що зазначений об`єкт нерухомого майна, на який накладено арешт у цій справі, не належить йому та вибув з його володіння задовго до складення розписки, на яку покликається позивачка. Власником спірного нерухомого майна на момент розгляду даної заяви є громадянин ОСОБА_5 , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданим до скарги. Вважає, що з огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представник позивача ОСОБА_2 , вказує, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою і безпідставною. Зазначає, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав за відповідачем на даний час рахується право власності на спірне нерухоме майном, тобто право власності не припинене, не скасоване, не анульоване, як і не припинений запис про таку власність та не змінено номер нерухомого майна в реєстрі. Враховуючи наведене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 , а також відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи.

Представником позивача 26.02.2024 подано до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення судового засідання з покликанням на зайнятість в іншому судовому процесі, однак оскільки на підтвердження вказаних обставин, як на поважну причину для неявки в судове засідання, жодних доказів не було надано, колегія суддів, відповідно до вимог ст.372 ЦПК України, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути цю справу за відсутності сторони позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , як на майно, належне відповідачу ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Суд урахував, що позивач обґрунтувала наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу може забезпечити ефективний захист її порушеного права, поновлення цих прав та інтересів.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів у повній мірі не погоджується з наступних підстав.

Разом з тим, у частині відмови в решті вимог заяви про забезпечення позову ухвала суду першої інстанції ніким не оскаржена, а тому відповідно до норм ст.367 ЦПК України в цій частині судове рішення апеляційним судом не переглядається та на предмет законності й обгрунтованості не перевіряється.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 30.10.2023 року ОСОБА_2 через свого представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики від 18.11.2021 року в сумі 300000 грн, три відсотки річних за період з 02.07.2023 року по 24.10.2023 року в сумі 2811 грн, а також судові витрати по справі.

В заяві про забезпечення позову позивачка вказувала, що за ОСОБА_3 рахується нерухоме майно, а саме: приміщення зерноскладу загальною площею 1192,7 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та квартира загальною площею 78 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

На переконання позивача, невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком подальше відчуження спірних об`єктів нерухомості третім особам, що призведе до порушення її прав, тому звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на грошові кошти та вказане нерухоме майно ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження наявності у відповідача, як боржника за борговими зобов`язаннями, спірного нерухомого майна, на яке позивач просила накласти арешт, нею надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту №351542816 від 24 жовтня 2023 року, згідно з якою відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 78 кв. м, реєстраційний номер майна 20486251.

Разом з тим, до апеляційної скарги та в судовому засіданні ОСОБА_1 - представник відповідача ОСОБА_3 , на підтвердження своїх доводів долучив копію Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану в Інспекції ДАБК у Волинській області 15.04.2014, договір дарування нежитлового приміщення від 25 березня 2021 року, договір дарування нежитлового приміщення від 05 липня 2023 року, витяги з Державного реєстру речових прав від 05 липня 2023 року та від 27 лютого 2024 року.

Зі змісту даних доказів слідує, що ОСОБА_3 на праві приватної власності дійсно належала квартира АДРЕСА_3 загальною площею 78 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б., реєстраційний номер майна 20486251.

15 квітня 2014 року ним була зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації в інспекції ДАБК у Волинській області щодо реконструкції квартири АДРЕСА_4 . Реконструкцію даної квартири розпочато 24 жовтня 2008 року та закінчено 09 січня 2014 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 лютого 2018 року, номер запису про право власності 25010759.

У відповідності до договору дарування від 25 березня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Базалицькою О. Р. та зареєстрований в реєстрі за номером 196, вказаний офіс відповідачем був подарований ОСОБА_4 та вибув з його власності .

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав 25 березня 2021 року приватним нотаріусом Базалицькою О. Р. внесено запис в графі: інформація про зміну речового права, в якій зазначено вид зміни припинення, на підставі договору дарування.

З цього ж витягу вбачається, що вказане нежитлове приміщення офісу наступним власником ОСОБА_4 було відчужене 22.08.2022 року на підставі договору дарування ОСОБА_7

05 липня 2023 року приватним нотаріусом Ковальчук Л. С. здійснено реєстрацію права власності спірного нерухомого майна за ОСОБА_5 на підставі договору дарування нежитлового приміщення між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.44).

Отже, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час вирішення питання щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, апеляційний суд, ураховуючи викладене, вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно квартиру АДРЕСА_3 , є помилковим, оскільки як встановлено судом, спірне нерухоме майно на даний час та на час виникнення спірних правовідносин не належало відповідачу ОСОБА_3 , а тому не є майном боржника, від продажу якого можливо погасити боргові зобов`язання у разі задоволення позову.

До того ж, у даному випадку порушуються права інших осіб, які володіють на законних підставах нерухомим майном.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу відносно того, що при реєстрації у встановленому законом порядку об`єкта нерухомості присвоєний реєстраційний номер не змінюється і такий об`єкт нерухомості рахується за відповідачем, не беруться до уваги та спростовуються наданими апелянтом письмовими доказами.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції помилково, не з`ясувавши всі обставини, задовольнив частково заяву про забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2023 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді