ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2024 року

м.Харків

справа № 629/2064/23

провадження № 22-ц/818/336/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року, постановлене суддею Цендрою Н.В.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 вересня 2020 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «FORD TRANSIT Т280», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , попередній реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості за продаж автомобіля у розмірі 216699,71 грн. Вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 19 вересня 2020 року, Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис № 07. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль «FORD TRANSIT Т280», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , попередній реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості за продаж вказаного автомобіля у розмірі 216699 гривень 71 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3240,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення вартості 1/2 частини автомобіля «FORD TRANSIT T280» та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_2 зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення з нього частини автомобіля не доведені належними доказами. Зауважує, що експертиза проведена позивачкою не є належним доказом, оскільки проведена з порушенням та на замовлення позивача. Вартість автомобіля завищена та не відповідає реальним цінам на цей автомобіль, оскільки авто було у ДТП та мало пошкодження. Крім того, позивачка не надала доказів, що вона приймала участь у придбанні авто та надавала на це кошти.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягненням з відповідача вартості частини автомобіля, судова колегія переглядає рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з відповідача частини вартості автомобіля суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація за належну позивачці 1/2 частку у праві власності на автомобіль марки «FORD TRANSIT T280", який був перереєстрований на іншу особу шляхом продажу, в розмірі 216 699 грн. 71 коп., що це є справедливою сатисфакцією ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 19 вересня 2020 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 19 вересня 2020 р., актовий запис N? 07.

27.05.2021 р подружжям придбано автомобіль "FORD TRANSIT T280", загальний легковий універсал, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 , 27 травня 2021 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 1443, 27 травня 2021 р.

Згідно Довіреності від 27.06.2022 ОСОБА_2 уповноважив позивачку ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися (продати) транспортним засобом автомобіль марки FORD TRANSIT T280", загальний легковий універсал, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

24.02.2023 ОСОБА_2 за договором купівлі продажу транспортного засобу продав належний йому автомобіль FORD TRANSIT Т280, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_6 , білого кольору, VIN: НОМЕР_1 . У договорі купівлі-продажу зазначено вартість транспортного засобу 24000 грн.

Згідно із висновком експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України від 14 квітня 2023 р. N? ЕД-19/121-23/7454-АВ, середня ринкова вартість транспортного засобу "FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , станом на 10 квітня 2023 р. становить 433 399,43 грн.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Згідно з ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі (частина 1 статті 71 СК України), а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки (частини 4, 5 ст.71 .СК України)

У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися стаття 365 ЦК України, за наявності для цього відповідних підстав суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23 і 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами в період шлюбу 27.05.2021 р було придбано автомобіль "FORD TRANSIT T280", загальний легковий універсал, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 , 27 травня 2021 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 1443, 27 травня 2021 р.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена ще у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позивачкою не надано доказів грошової участі у придбанні спірного автомобіля.

При цьому в супереч зазначених вимог доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано за рахунок особистих коштів відповідача апелянтом суду не надано.

Тому висновок суду про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно висновку Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц (61-40897св 18) один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Матеріали свідчать про те, що 24.02.2023 ОСОБА_2 уклав Договір купівлі продажу транспортного засобу ТОВ «ТБ СЛОБОЖАНЩИНА» 367623/ НОМЕР_7 , за яким він продав транспортний засіб FORD TRANSIT Т280, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_6 , білого кольору, VIN: НОМЕР_1 .

Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із висновку експертного дослідження Харківського НДЕКЦ МВС України від 14 квітня 2023 р. N? ЕД-19/121-23/7454-АВ, середня ринкова вартість транспортного засобу "FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 , станом на 10 квітня 2023 р. становить 433 399,43 грн.

Твердження відповідача про те, що визначена у висновку експерта середня ринкова ціна автомобіля «FORD TRANSIT T280", 2012 року випуску є недостовірною, оскільки при оцінці автомобіля не врахована інформація про ДТП, яка сталася 20.08.2021, є безпідставними. Відповідач в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів на спростування розміру визначеної експертом ринкової вартості автомобіля та не надав іншого висновку про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи.

Клопотань у суді першої інстанції щодо призначення у справі судової товарознавчої експертизи відповідачем не заявлялась.

Цивільно-процесуальним законом передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Позивачка скористалася наданими їй законом правом та замовила експертне дослідження на підтвердження заявлених вимог.

Доказів на спростування зазначеного висновку відповідачем суду не надано.

Тому суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги наданий позивачкою висновок та стягнув на її користь з відповідача компенсацію 1/2 частини дійсної вартості проданого автомобіля.

Висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року в частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації вартості його частини залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

Ю.М. Мальованого