Справа № 369/720/21
Провадження № 4-с/369/56/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/720/21 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадим Олексійович, на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ТОВ «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Обґрунтовуючи доводи скарги, посилається на те, що на виконанні у головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка В. О. перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/691/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 265 108,95 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 651,08 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2019 року у виконавчому листі замінено сторону стягувача на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». На підставі вказаної ухвали державний виконавець шляхом прийняття постанови замінив сторону стягувача у виконавчому провадженні.

В межах виконавчого провадження державний виконавець виявив нерухоме майно боржника на території Макарівського району Київської області, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0217, земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0217 та домоволодіння АДРЕСА_1 . В зв`язку з цим державний виконавець прийняв постанову від 25 травня 2020 року про доручення проведення виконавчих дій.

За змістом цієї постанови державний виконавець доручив Макарівському районному відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) проведення заходів примусового виконання пов`язаних з проведенням опису нерухомого майна боржника. Примусове виконання виконавчого документа в межах виконавчого провадження № 53876401 здійснює головний державний виконавець Тарасенко В. О.

Скаржник зауважує, що державний виконавець був зобов`язаний у разі невиконання направленої постанови звернутися до зазначеного відділу з вимогою про надання пояснення щодо невиконання направленої постанови в порядку та строки, передбачені законодавством. А за умови отримання процесуального документа, складеного за результатами проведених дій за дорученням, вжити заходів примусового виконання рішень, спрямованих на реалізацію нерухомого майна. Скаржник зазначає, що з дня прийняття постанови про вчинення виконавчих дій строк тривалістю 36 днів закінчився 14 липня 2020 року. Станом на 23 грудня 2020 року стягувач не отримав документів від державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію нерухомого майна. На час звернення до суду виконавчий документ також залишається невиконаним. Така бездіяльність на переконання скаржника свідчить про порушення його права як стягувача на належне виконання судового рішення.

За таких обставин скаржник просить суд:

1.визнати бездіяльність головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка В. О. в межах виконавчого провадження № 53876401, яка полягає у порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження;

2.зобов`язати головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка В. О. в межах виконавчого провадження № 53876401 усунути допущені порушення та вчинити заходи щодо примусового виконання, направлені на виконання виконавчого листа, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/691/14 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» у розмірі 265 108,95 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 651,08 грн шляхом реалізації нерухомого майна боржника, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0217, земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0217 та домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 22 січня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду.

Правом на подання відзиву на скаргу боржник ОСОБА_1 та головний державний виконавець Тарасенко В. О. не скористалися.

В судове засідання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не з`явилося, у скарзі порушило питання про розгляд скарги за його відсутності.

Головний державний виконавець Тарасенко В. О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, викладені у скарзі,, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стосовно строку на звернення з вказаною скаргою слід зазначити таке.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З матеріалів скарги та доданих до неї матеріалів суд встановив, що скаржник не погоджується з бездіяльністю головного державного виконавця, яка полягає у невжитті дій для примусового виконання судового рішення. Отже, порушення прав стягувача носить триваючий характер, що унеможливлює обчислення строку для подання скарги з огляду на відсутність чітко визначеного моменту порушення права для визначення початку перебігу строку на подання скарги. Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вважає, що державний виконавець протиправно не вчиняв виконавчих дій для реалізації нерухомого майна боржника в межах виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення щодо стягнення коштів за кредитним договором.

Отже суду слід перевірити правовий статус скаржника в оспорюваному виконавчому провадженні та надати оцінку діям головного державного виконавця у цьому виконавчому провадженні.

Зі змісту ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2019 рок у справі № 369/691/14-ц суд встановив, що 06 березня 201 року на підставі договору про відступлення прав вимоги № 51 між ПАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право грошової вимоги за договором кредиту і забезпечення № 18/2008USD від 21 січня 2008 року, укладеним між ПАТ «Експобанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Вказане судове рішення набрало законної сили, а отже в контексті приписів статті 2 ЦПК України статус ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» доведенню не підлягає.

За таких обставин суд зобов`язаний перевірити, чи дійсно порушене право стягувача бездіяльністю державного виконавця щодо невжиття заходів примусового виконання рішення.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

12 травня 2017 року державний виконавець Тарасенко В. О. відкрив виконавче провадження № 53876401 з примусового виконання судового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі виконавчого листа від 01 липня 2014 року № 369/691/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Експобанк» грошових коштів у розмірі 265 108,95 грн та 2 651,08 грн судового збору.

Постановою від 21 червня 2019 року у виконавчому провадженні № 53876401 старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області замінив стягувача ПАТ «КБ «Експобанк» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» з виконання виконавчого листа № 369/691/14-ц від 01 липня 2014 року.

Іншою постановою від 21 червня 2019 року старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Постановою від 12 грудня 2019 року старший державний виконавець Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області в межах виконавчого провадження № 53876401 наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1

25 травня 2020 року старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) постановою доручив Макарівському районному відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) провести опис майна боржника, а саме нерухомого майно земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0217, земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0217 та домоволодіння АДРЕСА_1 , яке знаходиться на вказаних земельних ділянках. Постанову про опис боржника доручив направити до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

Копія вказаної постанови направлена, зокрема, стягувачу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» засобами поштового зв`язку 26 травня 2020 року, що підтверджується копією платіжного документа № 6186.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 травня 2020 року № 210041531 земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0221, площею 0,0004 га належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 10 жовтня 2016 року, а також земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0217, площею 0,1 га з 29 вересня 2015 року. Згідно з цим же витягом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , також належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з 26 квітня 2012 року.

25 травня 2020 року старший державний виконавець направив вимогу до КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області».

16 липня 2020 року старший державний виконавець Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Домбровський Р. А. видав виклик державного виконавця на ім`я ОСОБА_1 та вимогу державного виконавця до цього ж боржника. Крім того, 16 липня 2020 року старший державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої відповідно до копії супровідного листа, направив, зокрема, боржнику та стягувачу засобами поштового зв`язку.

30 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зверталося до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, яка полягала у невжитті заходів щодо вжиття своєчасних дій для примусового виконання судового рішення, а саме у здобутті результатів оцінки нерухомого мана для його подальшої реалізації..

25 лютого 2021 року ТВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) з клопотанням про вжиття заходів примусового виконання рішення, а саме про накладення арешту на транспортний засіб Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , та оголосити вказане рухоме майно в розшук. З метою звернення стягнення на вказане майно вилучити його у боржника та передати на зберігання до ДП «СЕТАМ»

Постановою від 26 лютого 2021 року державний виконавець Макарівського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) провів опис майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 53876401, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0217, площею 0,1 га, земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0221, площею 0,0004 га, а також об`єкта нерухомого майна, що знаходиться на цих земельних ділянках, а саме житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , а також наклав на вказане майно арешт, призначивши ОСОБА_1 відповідальним зберігачем майна. Вказана виконавча дія проводилася за відсутності стягувача, боржника та заставодержателя, натомість постанова підписана понятими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та державним виконавцем Чарупою О. А.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час подання скарги) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на статті 48, 53 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частина п`ята та шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об`єкти нерухомості.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Аналогічні положення визначені пунктом 18 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Ключовим питанням, яке скаржник поставив на розгляд суду, є правомірність бездіяльності державного виконавця, яка полягала у невжитті всіх можливих заходів для проведення оцінки та реалізації належного боржнику майна у передбачений законом строк, зокрема, невжиття таких дій у період з 25 травня 2020 року до 23 грудня 2020 року.

Законодавство містить імперативну вказівку на порядок вчинення виконавчих дій державним виконавцем, зокрема, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний саме у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей вживати дій стосовно звернення стягнення на майно боржника. Матеріали справи містять докази того постановою державного виконавця від 16 липня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Також 16 липня 2020 року державний виконавець направив виклик ОСОБА_1 , яким зобов`язав боржника надати, зокрема, достовірні відомості про доходи, про наявність готівкових коштів, достовірні відомості про майно, майнові права тощо. Факт звернення державним виконавцем стягнення на заробітну плату боржника додатково підтверджує копія заяви Рижкова від 13 лютого 2021 року у виконавчому провадженні № 53876401 з вимогою про зняття арешту з його банківської картки, з якої протягом року утримуються кошти у розмірі 20%. Боржник зауважував, що на вказану картку отримує заробітну плату, яка є єдиним його доходом.

Отже, державний виконавець вжив всіх можливих заходів для примусового виконання судового рішення, зокрема звернув стягнення на доходи боржника, водночас підстава для звернення стягнення на майно боржника відповідно до умов законодавства не настала.

Такі обставини спростовують мотиви скаржника про бездіяльність державного виконавця, яка полягає у невжитті дій для проведення опису майна боржника та звернення стягнення на це майно. З цих же підстав не заслуговують на увагу також посилання скаржника на недотримання державним виконавцем передбаченого законом строку для проведення оцінки майна та звернення стягнення на нього.

Таким чином, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що доводи скарги ТОВ «ФК «Дніпрфінансгруп» є необґрунтованими, а отже у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадим Олексійович, на бездіяльність державного виконавця.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту судового рішення.

Суддя: І. О. Фінагеєва