Справа № 465/991/23 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2954/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Марків Ю.С. від 07 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Галина Ярославівна про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Державного нотаріуса Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Галини Ярославівни про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах позивачки ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт категорично заперечує той факт, що відповідач автоматично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оскільки такий був зареєстрований з нею на час її смерті за однією і тією ж адресою, однак фактично за даною адресою не проживав. В силу похилого віку померлої позивач допомагала їй у веденні господарства та доглядала за квартирою, підтримуючи її в належному стані, сплачувала за бабусю комунальні послуги, купувала ліки та продукти харчування. Звертає увагу на те, що відповідач, починаючи з 01.09.2006 року оголошений у розшук по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.190 КК України, відтак останні 17 років за вказаною адресою не проживав, особистих речей в даній квартирі не має, не підтримував жодних родинних зв`язків з померлою та позивачем, а тому фактично спадщину не прийняв. Дані обставини підтверджуються показами свідків у вигляді заяв свідків відповідно до норм ЦПК України.Щодо обраного належного способу захисту, звертає увагу на те, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж встановлення факту, що відповідач не проживав із спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини, через що спадщину не прийняв та втратив право на спадкування у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку слід вважати правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону.

В судове засідання окрім представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.12, 13, 81, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, 15, 16, 263 ЦК України та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції 16.07.2002 року, позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №5641; батьками зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ; батьками останнього зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як вбачається з Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Відділом ЗАГС Радянського району м.Львова 20.10.1982 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано 20.10.1982 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №541; після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому - ОСОБА_7 , їй - ОСОБА_8 . Відтак, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 являлась померлій ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 06.12.2021 року складено відповідний актовий запис №2321, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане 06.12.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина та державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №277/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 . 16.05.2022 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори звернулась позивачка ОСОБА_1 . Зі змісту вказаної заяви на день смерті ОСОБА_9 залишилось наступне спадкове майно: - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Суд виходив з того, що предметом позову у даній справі є вимога про встановлення факту непроживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_9 на час відкриття спадщини та визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 та втратив право на спадкування усього майна, що належало спадкодавцю на час смерті. Виходячи зі змісту позову позивачка фактично намагається довести те, що лише вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_9 . Суд виходить з того, що вимога про встановлення факту постійного непроживання відповідача зі спадкодавцем за місцем відкриття спадщини та визнання його таким, що не прийняв спадщину та втратив право на спадкування усього майна, що належало спадкодавцю на час смерті, не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки не передбачена нормами цієї статті та положеннями Книги Шостої ЦК України «Спадкове право». Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) та у справі № 592/7860/17 (провадження № 61-43757св18). Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Галини Ярославівни, у якому просив:

- встановити факт про те, що ОСОБА_3 постійно не проживав із спадкодавцем ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за однією адресою, а саме: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, через що спадщину не прийняв та втратив право на спадкування усього майна, що належало спадкодавцю на час смерті.

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_3 . 20 жовтня 1982 року відділом ЗАГС Радянського району м.Львова шлюб між громадянином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано; після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на "дівоче" - ОСОБА_8 . 14.01.1997 року виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів видано свідоцтво № НОМЕР_4 про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яким посвідчено, що дійсно дана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та членам її сім`ї (сину) ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилась донька - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача ОСОБА_9 . Вказує, що 16.05.2022 року позивач, в 6-ти місячний строк, після смерті своєї бабусі - ОСОБА_9 , звернулась до державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. з заявою про прийняття спадщини за законом. Спадкову справу було заведено 16.05.2022 року за №69283239 та до спадкового майна входить 1/2 квартири АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка. 27.01.2023 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі - ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що покійна проживала та була зареєстрована на день смерті у АДРЕСА_2 і разом з нею за тією ж адресою був зареєстрований її син - ОСОБА_3 . Позивач категорично заперечує той факт, що відповідач автоматично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оскільки такий був зареєстрований з нею на час її смерті за однією і тією ж адресою, однак фактично за даною адресою не проживав; в силу похилого віку померлої позивач допомагала їй у веденні господарства та доглядала за квартирою, підтримуючи її в належному стані, сплачувала за бабусю комунальні послуги, купувала ліки та продукти харчування. Окрім цього, у позовній заяві зазначається, що відповідач, починаючи з 01.09.2006 року оголошений у розшук по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.190 КК України, відтак останні 17 років за вказаною адресою не проживав, особистих речей в даній квартирі не має, не підтримував жодних родинних зв`язків з померлою та позивачем, а тому фактично спадщину не прийняв.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції 16.07.2002 року, позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №5641; батьками зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ; батьками останнього зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як вбачається з Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Відділом ЗАГС Радянського району м.Львова 20.10.1982 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано 20.10.1982 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №541; після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому - ОСОБА_7 , їй ОСОБА_8 .

Відтак, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 06.12.2021 року складено відповідний актовий запис №2321, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане 06.12.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина та державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №277/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 .

16.05.2022 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори звернулась позивачка ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаної заяви на день смерті ОСОБА_9 залишилось наступне спадкове майно: - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я. від 27.01.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з тим, що у неї є син, який був з нею зареєстрований і вважається спадкоємцем першої черги на спадкування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний Акт №179 від 21 липня 2022 року (а.с.19) складений працівниками ЛКП «Магістральне», в якому вказано, що комісією в складі майстрів дільниці ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 , та допитано сусідів: кв. АДРЕСА_3 , ОСОБА_13 , кв. АДРЕСА_4 , ОСОБА_14 , які повідомили про те, що за даною адресою зареєстрований громадянин ОСОБА_3 , але фактично не проживає з 2006 року, що додатково підтверджується копіями заяв свідків (показами) від 27.01.2023 року (а.с. 24-26).

Окрім цього, відповідно до постанови слідчого ОВС СЧ ВРОВС та ЗУОГ СУ УМВСУ у Львівській області Чупіль Р.М., починаючи з 01.09.2006 року ОСОБА_3 оголошений в розшук по обвинуваченню у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вказані докази, оскільки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити про своєчасність прийняття спадщини, тому слід вважати, що ОСОБА_3 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_9 , а отже, не набув права на спадкове майно.

Зважаючи на вказане, доводи та вимоги позову слід вважати обґрунтованими та такими, що безпідставно не були враховані та задоволені судом першої інстанції.

Відповідно доводи апеляційної скарги слід вважати обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити. Оскаржуване рішення суду ж слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а саме слід встановити факт про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживав із спадкодавицею ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, через що спадщину не прийняв та втратив право на спадкування усього майна, що належало спадкодавиці на час смерті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Галина Ярославівна про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину задовольнити.

Встановити факт про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживав із спадкодавицею ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, через що спадщину не прийняв та втратив право на спадкування усього майна, що належало спадкодавиці на час смерті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра