КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/2831/23 Головуючий у 1 інстанції: Рибалка Ю.В.
Провадження №22-ц/824/5402/2024 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
27 лютого 2024 року м. Київ
Судді цивільної палати Київського апеляційного суду Гаращенка Д.Р. по постанові Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі №758/2831/23, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У березні 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.06.2008 року.
Відповідно до заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 50 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Вказувало, що підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позивача у заяві.
Зазначало, що Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав і надав позичальникові кредит у зазначеній сумі.
Проте, відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 19 січня 2023 року має перед позивачем заборгованість за вказаним договором на загальну суму 68 835 грн 65 коп., з яких: 56 309 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом, та 12 526 грн 53 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.06.2008 року у розмірі 56 309 грн 12 коп, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 195 грн 60 коп. В іншій частині позов залишено без задоволення.
Задовольняючи позов в частині стягнення тіла кредиту, та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення прострочених відсотків суд першої інстанції посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у цивільній справ № 342/180/17 зазначив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження погодження сторонами умов договору щодо розміру відсотків за користування кредитом.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» 31 липня 2023 року подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року в частині відмови в задоволені позову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення прострочених відсотків.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність погодження розміру відсотків з відповідачем, проігнорував факт погодження з відповідачем умов кредитування в Довідці та безпідставно відмовив у стягненні з посиланням на непогодження таких умов.
З урахуванням наявності в матеріалах справи доказів ознайомлення та погодження відповідача з розміром відсоткової ставки, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. Відповідач не звертався до Банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково сплачував заборгованість.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом скасовано ухвалено нове судове рішення в цій частині про задоволенні позову.
Свій висновок колегія суддів обґрунтувала тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 18.06.2008 року, яка підписана ним, про отримання від АТ КБ «Приватбанк» банківських послуг.
Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.
Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Відповідач не оспорював даний кредитний договір.
В матеріалах справи наявні довідки, видані позивачем про те, що від червня 2008 року відповідачеві видавались кредитні картки відповідно до договору б/н.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач отримує банківські послуги АТ КБ «Приватбанк» з червня 2008 року, а тому у відповідача було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг.
Зазначила, що відповідач фактично погоджувався з правилами та умовами банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» оскільки неодноразово отримував нові кредитні картки.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки суду першої інстанції та посилання суду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки анкета боржника підписана у 2011 році, отже боржник мав можливість користуватись банківською карткою та ознайомитись з усіма правилами надання банківських послуг. Разом з цим, відповідач користувався коштами, частково погашав заборгованість, тобто погоджувався з умовами договору, в тому числі і нарахованими відсотками.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.
Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.
Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Матеріалами справи встановлено, що 18.06.2008 року ОСОБА_1 підписав з банком Заяву № б/н від 18.06.2008 року (а.с. 41), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згідно довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 змінювався.
Для користування кредитними коштами відповідач отримував у позивача кредитні картки з 2008 по 2022 (а.с. 40).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження в цій частині позову не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови щодо розміру відсотків.
Вважаю обґрунтованим висновок суду першої інстанції, та помилковим висновок колегії суддів з наступних підстав.
На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію заяви ОСОБА_1 № б/н від 18.06.2008 року, копію примірника «Умов та правил надання банківських послуг», копію наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, яка діяла на момент підписання заяви, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку на ім`я ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки, зміну умов кредитування, Паспорт споживчого кредиту та копію паспорта відповідача.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків.
В анкеті заяві зазначена базова процентна ставка за кредитом. Але в наданому банком розрахунку заборгованості процентна ставка зазначена 3,6%, а в подальшому 43,2 %.
Доказів узгодження з відповідачем зазначених ставок, та укладення будь яких додаткових угод про зміну процентної ставки матеріали справи не містять.
Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки та зміну умов кредитування також не є документами, які можуть посвідчувати погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.
До позову АТ КБ «ПриватБанк» додало паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування. Проте у вказаному паспорті споживчого кредиту визначено умови кредитування для декількох кредитних продуктів - за програмами Картка Універсальна, Картка Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC WorldBlackEdition, Картка Visa Signature, Картка MC WorldElite та Картка Visa Infinite.
Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, викладено правову позицію, згідно з якою, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З огляду на вищевикладене, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками не має.
Зважаючи на те, що умовами Заяви від 30.08.2011, яка підписана ОСОБА_1 не передбачено обов`язку останнього щодо сплати розміру відсотків встановлених у розрахунку заборгованості, вважаю, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Вважаю, що при ухваленні колегією суддів постанови про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є помилковим, та таким, що не відповідає висновкам Верховного Суду.
Суддя цивільної палати
Київського апеляційного суду Д.Р. Гаращенко