Провадження № 2/369/692/24
08.03.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Херенковій К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про стягнення моральної шкоди, -
У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про відшкодування моральної шкоди.
Як зазначає позивачка, вищевказане рішення незаконно підписала екс - секретар Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Мартинюк Людмила Володимирівна, яка проігнорувала Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», в наслідок чого суд скасував підписане нею рішення № 219 від 30 серпня 2017 року.
Отже, на думку позивачки, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року станом на 01 грудня 2020 року набрало чинності. Факти правопорушень вчинених відповідачем, встановлені судом, за таких обставин у позивачки виникло цивільне право на відшкодування немайнової моральної шкоди, завданої неправомірним рішенням, яке підписала екс - секретар Мартинюк Л В..
Факти правопорушень вчинених Відповідачем, вказані в рішенні судуполягають в наступному:
По-перше, виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області документи Комунального підприємства «Борщагівка» про затвердження відкоригованих тарифів на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; будинків: №№ 1 , 3 , 5 , 7 , 9,11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 22-Б, 27-А та 27-Б по АДРЕСА_1 - не розглядав і не затверджував.
По-друге, відкориговані тарифи на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; будинків: №№ 1 , 3 , 5 , 7 , 9 , 11 , 13 , 15 , 17 , 19 , 21 , 23, 22-Б, 27-А та 27-Б по АДРЕСА_1 для КП «Борщагівка» затвердила постійна депутатська комісія з питань регламенту депутатської етики, забезпечення діяльності депутатів, контролю за виконанням рішень ради - протоколом.
По-третє, тариф на утримання будинку з АДРЕСА_1 рішенням Виконавчого комітету був збільшений у 2,5разів, тобто на 221,3%. Із 2,21 грн. за квадратний метр було збільшено до 5,40 грн. і так цей тариф тривав із 01.09.2017 року до 29.11.2019 року понад три роки.
По-четверте, представник Відповідача не з`являвся в судові засідання та не повідомляв суд про причини неявки.
Також позивачка зазначає, що неправомірним рішенням виконавчого комітету від 30 серпня 2017 року за№219 ОСОБА_2 завдала фізичного болю та душевних страждань, в наслідок чого Позивачка зазнала ушкодження здоров`я, у зв`язку із неправомірною поведінкою до неї, як споживача комунальних послуг, під час виконання нею службових обов`язки секретаря Петропавлівської Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у 2017 році.
Розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди позивачка оцінює у розмірі100 000,00грн. Ця сума обумовлена фізичними та душевними стражданнями понад чотири роки, зазначає, що внаслідок цих страждань погіршився стан її здоров`я.
Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області на користь ОСОБА_1 , спричинену моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 000,00грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08листопада 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
06 грудня 2022 року позивачка надала суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили.
Позивачка копію ухвали про відкриття провадження отримала. Заяв, клопотань від неї на момент розгляду справи не надійшло. У позові просила слухати справу у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач пояснень по суті справи суду не надав, ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками до неї отримав 07 лютого 2023 року. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В силу положень ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Борщагівка» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Кодебського Олексія Івановича, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Комунального підприємства «Борщагівка», про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення було відмовлено.
Позивачка посилається на те, що вищевказане рішення екс - секретар Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Мартинюк Людмила Володимирівна, підписала незаконно, проігнорувала Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також вказаними діями порушила права позивачки.
Розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди позивачка оцінює у розмірі 100 000,00 грн. Ця сума обумовлена фізичними та душевними стражданнями, заподіяними ОСОБА_1 протиправними діями вищевказаної особи.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважає, що її право порушене посадовою особою органу місцевого самоврядування шляхом підписання неправомірного рішення, чим їй було завдано моральної шкоди.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що подія, під час якої їй було завдано моральної шкоди, сталася 30 серпня 2017 року внаслідок протиправних дій екс - секретаря Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2 та тривала понад 4 роки.
В цей день, 30 серпня 2017 року ОСОБА_2 , яка обіймала посаду секретаря ради, підписаларішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівськоїсільської ради Києво-Святошинського району Київської області за №219 «Прозатвердження відкоригованих тарифів КП «Борщагівка» на житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій будинків №1 , №2 , №3 , №5 , №7 , №9 , №11 , №13 , №15 , №17 , №19 , №21 , №22 «Б» , №23, №27 «А» , №27 «Б» по АДРЕСА_1 , та будинку АДРЕСА_1 та №1 , №2 , №3 , №4 , №5 , №6 по АДРЕСА_2 ».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У ч.1 статті 12Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
В той же час, відповідно до п. 5 ч. 1ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має правоприпинити/зупинити надання комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі в порядку і строки, встановлені законом та договором, крім випадків, коли якість та/або кількість таких послуг не відповідають умовам договору.
Відповідно до частин 1-3статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Враховуючи вищенаведене, суду необхідно надати оцінку змісту деліктного зобов`язання між органом місцевого самоврядування та позивачкою, за яким протиправне рішення, підписане посадовою особою вказаного органу, знаходиться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із понесеними позивачкою моральними стражданнями. Виключно в такому випадку позовні вимоги можуть бути задоволені.
Однак, позивачкою не вказано, якими саме незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, в чому полягали її моральні страждання, з яких міркувань вона виходила, коли визначала саме такий розмір відшкодування. Крім того, посилання позивачки на перебування її тривалий час на стаціонарному лікуванні в АМН України «Інститут кардіології», ДУ «Інститут серця», ДЗ «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіо-хірургічний центр» не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку із незаконними, на думку позивача, діями відповідача та ушкодженням здоров`я позивача, фізичними чи моральними стражданнями. Суду не надано жодного доказу заподіяння моральної шкоди позивачу з вини відповідача. Тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, тому у його задоволенні належить відмовити повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про стягнення моральної шкоди-відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.О.Фінагеєва