Справа №:755/146/24
Провадження № 2/755/146/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" березня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить скасувати арешт з усього майна ОСОБА_2 , накладений Відділом державної виконавчої служби у Дніпровському районі міста Києва в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4, з примусового виконання виконавчого листа від 16 вересня 2008 року № 2-1547, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДВ «Преса України» боргу у розмірі 2 523,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є сином та спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складалася із транспортного засобу марки Skoda, моделі Octavia, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , тип - легковий, повна маса - 1 854, об`єм двигуна - 2 000, колір - бежевий, державний номерний знак - НОМЕР_2 , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 06 травня 2006 року, м. Київ, МРЕв-1 ДАІ ГУ УМВС України.

05 грудня 2023 року Державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Кузьменко С.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на транспортний засіб марки Skoda, моделі Octavia, кузов: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, після смерті ОСОБА_2 .

З метою реєстрації автомобіля за собою позивач звернувся до Територіального сервісного центру № 8041, де отримав відмову у здійсненні реєстрації у зв`язку з наявністю арешту, накладеного на даний автомобіль постановою Відділом державної виконавчої служби у Дніпровському районі міста Києва.

З метою зняття арешту позивач звернувся до Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ

(м. Київ), де отримав інформацію, що на виконанні у Дніпровському ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ

(м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа від 16 вересня 2008 року № 2-1547, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ДВ «Преса України» у розмірі 2 523,00 грн, виконавче провадження закінчено 26 травня 2010 року на підставі постанови державного виконавця у зв`язку із фактичним повним виконанням.

Вважає, що оскільки рішення суду, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно спадкодавця, виконане у повному обсязі, проте арешт з майна

ОСОБА_2 не знято, позивач позбавлений можливості захистити свої законні права, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, Дніпровський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) отримав 15 січня 2024 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 21 листопада 2017 року у спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу № 137/2017, що знаходиться на зберіганні у Восьмій київській державній нотаріальній конторі.

Відповідно до листа Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 12 грудня

2023 року (вих. № 124095) на виконанні у Дніпровському ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа

від 16 вересня 2008 року № 2-1547, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ДВ «Преса України» у розмірі 2 523,00 грн.

26 травня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням.

05 грудня 2023 року державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Кузьменко С.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване у реєстрі за

№ 4-555, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 є його син - ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з транспортного засобу марки Skoda, моделі Octavia, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , тип - легковий, повна маса - 1 854, об`єм двигуна - 2 000, колір - бежевий, державний номерний знак - НОМЕР_2 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії

НОМЕР_3 , виданого 06 травня 2006 року, м. Київ, МРЕв-1 ДАІ ГУ УМВС України.

З довідки ТСЦ 8041 від 06 грудня 2023 року № 114552900 встановлено, що Постановою державного виконавця від 08 травня 2009 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, на транспортний засіб марки Skoda, моделі Octavia combi, кузов: НОМЕР_1 , який станом на дату формування довідки не знято.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із вимогами статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею

1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За вимог частини першої статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави

29 ЦК України.

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі

№ 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації.

У справі «Спорррінг і Льонрот проти Швеції» Європейський суд з прав людини звернув увагу, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції.

За правилом частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі

№ 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

Надаючи оцінку залученню позивачем органу державної виконавчої служби в якості відповідача, суд звертає увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду

від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі

№ 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50),

від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі

№ 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38),

від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі

№ 520/17304/15-ц (пункт 63), від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71)).

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2009 році, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа від 16 вересня 2008 року № 2-1547, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ДВ «Преса України» у розмірі

2 523,00 грн. На даний час виконавче провадження завершено, арешт накладений на майно боржника ОСОБА_2 не знятий.

Разом з тим, позивачем не залучено до участі у справі стягувача у виконавчому провадженні - ДВ «Преса України».

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Клопотань про заміну первісного відповідача належним чи про залучення до участі у справі як співвідповідача стягувача ДВ «Преса України» позивач не заявляв.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Оскільки позивачем пред`явлено позовні вимоги до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), який не є належним відповідачем у справі, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна слід відмовити повністю.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись статтями 16, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про зняття арешту з майна, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду виготовлено 08 березня 2024 року.

Суддя О.О. Хромова