ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Латкою І.П., повний текст рішення складено 19 жовтня 2021 року

та заперечення представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в акціонерному товаристві банку «Меркурій» Куліша В.М. звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01.12.2010 року між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №18-06П-89. До договору сторони внесли зміни додатковими угодами. Згідно договору та додатків до нього ПАТ Банк «Меркурій» надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 137 700 грн. зі сплатою 27% процентів річних, та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 30.11.2011 року. Додатковою угодою №11 від 12.06.2013 року до договору №18-06П-89 встановлено, що ліміт кредитування не може перевищувати 1 460 719,13 грн. та було змінено кінцевий термін повернення кредиту на 11.12.2013 року. Свої зобов`язання за договором Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» виконав, відкрив відповідачу рахунок та надав споживчий кредит. У строки, встановлені договором, відповідачем не було повернуто суму кредиту та проценти за його користування. Станом на 11.07.2014 року заборгованість відповідача за вказаним договором складає 1 833 916,40 гривень, а саме: за кредитом 1 460 119,13 грн., за процентами 373 797,27 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (т.1 а.с. 57-58) Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банку «Меркурій» заборгованість за договором №18-06П-89 на кредитну лінію від 01.12.2010 року в сумі 1 761 190,46 грн., у тому числі: 1 460 119,13 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 301 071,33 грн. - прострочена заборгованість за відсотками.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року провадження у справі за клопотанням представника позивача зупинено до припинення перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, на строковій військовій службі, альтернативній (невійськовій) службі, службового відрядження (т.1 а.с. 102).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.04.2021 року №383, ОСОБА_1 був звільнений наказом Тимчасово виконуючого обов`язки Міністра Оборони України № 20 від 16.01.2017 року з лав ЗСУ (т.1 а.с. 202).

Згідно довідки Управління роботи з особовим складом СБУ від 15.09.2021 року №11/14-1169, ОСОБА_1 у період з 25.02.2017 року до 28.02.2021 року 0брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони (т.2 а.с. 47).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 06.05.2021 року о 10-00 год. (а.с. 209).

Ухвалою суду від 06 травня 2021 року у справі здійснено процесуальне правонаступництво та замінено первісного позивача Акціонерне товариство банк «Меркурій» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в акціонерному товаристві банку «Меркурій» Куліша Віктора Миколайовича на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» (т.1 а.с. 212).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни про зупинення провадження - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не перебуває на службі у Збройних Силах України, оскільки орган Служби безпеки України, в якому проходить службу відповідач, не входить в структуру Збройних Сил України, а є державним органом спеціального призначення. За таких обставин, суд визнав, що відповідачем не доведено наявності обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з чим підстав для зупинення провадження у справі немає.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» заборгованість за договором № 18-06П-19 на кредитну лінію від 01 грудня 2019 року у розмірі 1 460 119,13 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» заборгованість за відсотками за договором №18-06П-19 на кредитну лінію від 01 грудня 2019 року у розмірі 221 864,88 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 489,67грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ Банку «Меркурій» свої зобов`язання за договором виконав належним чином і у повному обсязі надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 460 719,13 грн., що підтверджується копіями відповідних заяв на видачу готівки, виданих на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 21-25). Однак, всупереч нормам Закону та положенням договору №18-06П-19 та додаткових угод до нього, ОСОБА_1 свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав не в повному обсязі, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 460 119,13 грн. та простроченої заборгованості за відсотками у сумі 301 071,33 грн. Разом з тим, суд не погодився з розміром простроченої заборгованості за відсотками ОСОБА_1 та зазначив, що оскільки зі спливом строку дії кредиту припинилося право банка нараховувати проценти за користування кредитом, то після 11.12.2013 року банк не мав права нараховувати відповідачу проценти за договором №18-06П-19 на кредитну лінію від 01.12.2012 року, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за період з 12.12.2013 року до 31.03.2014 року у сумі 79 206,45 грн. не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності стосовно стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, суд зазначив, що сторони обумовили, що кінцевий строк погашення кредиту 11.12.2013 року, позовна заява подана до суду 04.08.2014 року, тобто, позивачем позовна заява була подана в межах позовної давності, а оскільки згідно наданого позивачем розрахунку відповідач періодично сплачував проценти за кредитом, останній раз 07.02.2013 року у сумі 302 919,13 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності по процентам за кредитом.

Крім того, суд визнав, що доводи відповідача про неотримання грошових коштів за кредитом спростовується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості позичальника за договором №18-06П-89 на кредитну лінію від 01.12.2010 року станом на 20.01.2015 року, з якого вбачається, що відповідачем з 31.01.2011 року, 01.03.2011 року, 31.05.2011 року, 30.06.2011 року, 26.09.2011 року, 04 та 31.01.2012 року, 28.02.2013 року, 29.03.2013 року, 30.04.2013 року, 31.05.2013 року, 27.06.2013 року, 01.08.2013 року та 03.12.2013 року вносилися грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 22 800 грн. Тобто, боржник своїми діями фактично підтвердив наявність у нього грошового зобов`язання перед первісним кредитором. Відповідач, підписуючи додаткові угоди про збільшення кредитного ліміту, не заперечував про отриманий ним кредит в зазначеному в цих додаткових угодах розмірі. Так, відповідач, підписуючи додаткову угоду до договору станом на 12.06.2013 року, не заперечував про залишок суми кредиту саме у розмірі 1 460 719,13 грн. Встановивши, що на підставі договору від 13.05.2019 року, який у встановленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсними, від позивача до ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №18-06П-89 від 01.12.2010 року, тому суд здійснив у справі процесуальне правонаступництво, наділивши правами позивача у даній справі ТОВ «Фінансова компанія Горизонт». З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 460119,13 грн та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 221 864,88 грн за період з 01.12.2010 року по11.12.2013 року, а в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі на рішенні суду та на ухвалу суду представник ОСОБА_1 адвокат Соляник О.О. просить скасувати ухвалу суду від 12.10.2021 року та постановити нову ухвалу про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі ЦУ СБ України, залученої у проведенні АТО; рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про наявність заборгованості не підтверджені доказами, а ґрунтуються на самому лише факті підписання відповідачем додаткових угод. Проте, додаткові угоди до кредитного договору про збільшення кредитного ліміту встановлюють лише можливість позичальника отримати кошти в межах ліміту, але не доводять факту отримання коштів. Вважає, що факт видачі коштів може бути доведений лише належними та допустимими доказами первинними бухгалтерськими документами. Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості у заявленому розмірі, оскільки не відображає реальних умов договору: прострочка по тілу кредиту показана лише станом на 12.12.2013 року, в той час як платежі по тілу кредиту мали надходити від позичальника кожного місяця. Також заборгованість по процентам позивач продовжив нараховувати після припинення строку кредитного договору, що суперечить домовленості сторін та судовій практиці. Під час судового розгляду справи відповідач, керуючись п.6 ст. 95 ЦПК України, двічі просив суд про витребування у правонаступника позивача ТОВ «ФК «Горизонт» оригінали заяв про видачу готівки, проте, суд проігнорував вказані клопотання. Таким чином, відповідач вважає, що матеріалами справи не доведено наявність отримання відповідачем 1 460 119,13 грн. Тому, суд першої інстанції абсолютно безпідставно встановив обставину отримання відповідачем вказаної суми на підставі додаткових угод до кредитного договору та розрахунку заборгованості, який надав позивач. Крім того, зазначає, що судом були допущені порушення норм процесуального права, які порушили права відповідача, оскільки розгляд справи здійснено у відсутність відповідача та його представника, що позбавило їх права на повне дослідження доказів, на подання доказів, які зумовлюють обов`язкове зупинення провадження у справі, озвучити наявне у справі клопотання про витребування оригіналів доказів видачі кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.11.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Соляник О.О. в частині оскарження ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2021 року повернуто, у подальшому розглядати її як заперечення проти цієї ухвали (т.2 а.с. 99).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 року у даній справі відкрито апеляційне провадження на рішення суду від 12.10.2021 року та справа призначена до апеляційного розгляду на 13.04.2022 року о 16-00 год., з повідомленням учасникіа справи (т.2 а.с. 117,120).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 20.07.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 121-122).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.07.2022 року справа призначена до розгляду на 22.08.2022 року на 10-20 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 123).

Одночасно з апеляційною скаргою на рішення та ухвалу суду від 12.10.2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Соляник О.О. 18.11.2021 року до Харківського апеляційного суду подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуваннями ОСОБА_2 у складі ЦУ СК України, залученої у проведенні АТО (т.2 а.с. 91-92).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.09.2022 року зупинено провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан (т.2 а.с. 139-144).

Згідно довідки СБУ від 01.02.2024 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку (т.2 а.с. 153).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2024 року відновлено провадження у даній справі та справу призначено до розгляду на 03.04.2024 року о 10-40 год. (т.2 а.с. 155).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чиномповідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 11.04.2024 року судових повісток та повідомлень на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України, а також поштовим зв`язком (т.2 а.с. 162-164). Судова повістка на ім"я відповідача ОСОБА_3 повернулася до апеляційного суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою", що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки та доказом його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 01.12.2010 року між АТ БАНК «Меркурій» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №18-06П-89 (т.1 а.с. 7-9).

Відповідно п. 1.1. договору банк надає позичальникові споживчий кредит у сумі 137 700 грн. на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 30.11.2011 року, згідно обумовленого сторонами графіку погашення, зазначеному в договорі, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 27% річних.

Згідно п. 2.2. договору позичальник зобов`язується у строк до 30.11.2011 року використати кредит на наступні цілі: ремонт квартири та купівля транспортних засобів; повернути банку кредит 30.11.2011 року, відповідно до графіку погашення, викладеного в п. 1.1. договору, шляхом перерахування суми в безготівковій формі або внесення суми готівкою через касу банку на позичковий рахунок, відкритий позичальнику в банку; сплачувати проценти за користування кредитом як у готівковій, так і в безготівковій формі на рахунок банку, не пізніше 10-го числа наступного місяця. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щомісяця з дня фактичного надання кредиту до повного погашення позичкової заборгованості, виходячи з кількості календарних днів у році. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з поверненням кредиту у строк згідно з п. 1.1.

Додатковою угодою №1 від 03.12.2010 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року, внесено зміни до пункту 1.1. договору та слова «та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 27% річних» замінено словами «та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних» (т.1 а.с. 10).

Додатковою угодою №2 від 30.12.2010 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року викладено п. 1.1. договору у наступні редакції «З 30 грудня 2010 року банк встановлює ліміт у сумі, що не перевищує 440 000,00 гривень на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 30 листопада 2011 року згідно наступного графіку погашення (зазначається) та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних» (т.1 а.с. 11).

Додатковою угодою №3 від 05.01.2011 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року внесено зміни до пункту 1.1. договору та слова «та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних» замінено словами «та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18% річних» (т.1 а.с. 12).

Додатковою угодою №4 від 11.02.2011 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року викладено п. 1.1. договору у наступні редакції «З 11 лютого 2011 року банк встановлює ліміт у сумі, що не перевищує 1 178 000,00 гривен на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 30 листопада 2011 року згідно наступного графіку погашення (зазначається) та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18% річних» (т.1 а.с. 13).

Додатковою угодою №5 від 24.03.2011 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року доповнено п. 2.2.3 новим абзацом у наступній редакції «Встановити строк сплати нарахованих процентів за березень-липень 2011 р. по 30 серпня 2011 р.» (т .1 а.с. 14).

Додатковою угодою №6 від 30.08.2011 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року доповнено п. 2.2.3. новим абзацом у наступній редакції: «Встановити строк сплати нарахованих процентів 30 листопада 2011 р.» (т.1 а.с. 15).

Додатковою угодою №7 від 23.11.2011 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року викладено п. 1.1. договору у наступні редакції «З 11 лютого 2011 р. банк встановлює ліміт у сумі, що не перевищує 1 178 000,00 гривень на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 29 листопада 2012 року згідно наступного графіку погашення (зазначається) та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18% річних»; пункт 2.2.3. викладено у наступній редакції: «Сплачувати проценти за користування кредитом як у готівковій, так і в безготівковій формі на / рахунок банку не пізніше 10-го числа наступного місяця. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щомісяця з дня фактичного надання кредиту до повного погашення позичкової заборгованості, виходячи з кількості календарних днів у році. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з поверненням кредиту у строк згідно з п. 1.1. Встановити строк сплати процентів за липень 2011 р. жовтень 2012 р. по 29 листопада 2012 року» (т.1 а.с. 17)

На підставі додаткової угоди №9 від 29.11.2012 року до договору № 18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року сторони погодились, що станом на 29.11.2012 р. залишок непогашеного ліміту кредитування становить: 1 178 000,00 гривень. Пункт 1.1. договору викладено у наступній редакції: «З 29 листопада 2012 р. банк встановлює ліміт у сумі, що не перевищує 1 178 000,00 гривень на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а її позичальник зобов`язується повернути кредит 11 червня 2013 р. та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18 % річних». Пункти 2.2.1., 2.2.2. та 2.2.3. викладено у наступній редакції: «У строк до 11 червня 2013 р. використати кредит на наступні цілі: ремонт квартири та купівля транспортних засобів. Повернути банку кредит 11 червня 2013 р., шляхом перерахування суми в безготівковій формі або внесення суми готівкою на рахунок кредитора, відкритий в АТ Банку «МЕРКУРІЙ». Сплачувати проценти за користування кредитом як у готівковій, так і в безготівковій формі на рахунок кредитора в АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ», не пізніше 10-го числа наступного місяця. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щомісяця з дня фактичного надання кредиту до повного погашення позичкової заборгованості, виходячи з кількості календарних днів у році. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з поверненням кредиту у строк згідно з п. 1.1. Встановити строк сплати процентів за липень 2011 р. - травень 2013 р. не пізніше 11 червня 2013р». Викладено пункт 6.1. у наступній редакції: «Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 11 червня 2013 р., а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання» (т.1 а.с. 18).

Додатковою угодою №10 від 07.02.2013 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року викладено п. 1.1. договору у наступні редакції «З 07 лютого 2013 р. банк встановлює ліміт у сумі, що не перевищує 1 461 519,13 гривень на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 11 червня 2013 року згідно наступного графіку погашення (зазначається) та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18% річних» (т.1 а.с. 19).

Згідно з додатковою угодою №11 від 12.06.2013 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року пункт 1.1. договору викладено у наступній редакції «З 12 червня 2013 р. банк встановлює ліміт у сумі, що не перевищує 1 460 719,13 гривень на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 11 грудня 2013 р. згідно наступного графіку погашення (зазначається) та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18 % річних». Викладено пункти 2.2.1., 2.2.2. та 2.2.3. у наступній редакції: «22.1. У строк до 11 грудня 2013 р. використати кредит на наступні цілі: ремонт квартири та купівля транспортних засобів. Пункт 2.2.2. - повернути банку кредит 11 грудня 2013 р. шляхом перерахування суми в безготівковій формі або внесення суми готівкою на рахунок банка, відкритий в АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ». Пункт 2.2.3. - сплачувати проценти за користування кредитом як у готівковій, так і в безготівковій формі на рахунок банка в АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ», не пізніше 10-го числа наступного місяця. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щомісяця з дня фактичного надання кредиту до повного погашення позичкової заборгованості, виходячи з кількості календарних днів у році. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються позичальником одночасно з поверненням кредиту у строк згідно з п. 1.1. Встановити строк сплати нарахованих, але несплачених процентів не пізніше 11 грудня 2013 р.». Викладено пункт 6.1. у наступній редакції: «6.1. - договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 11 грудня 2013 р., а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання» (т.1 а.с. 20).

За таких обставин, судом першої інстанції встановлено, що АТ Банку «Меркурій» свої зобов`язання за договором виконав належним чином і у повному обсязі надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 460 719,13 грн., що підтверджується копіями заяв на видачу готівки №011КР514 у сумі 137 700,00 грн. від 01.12.2010 року; №013КР910 у сумі 302 300,00 грн. від 30.12.2010 року; №013КР142 у сумі 15 000,00 грн. від 11.02.2011 року; №013КР154 у сумі 25 000,00 грн. від 15.02.2011 року; №013КР212 у сумі 700 000,00 грн. від 28.02.2011 року, виданих на ім`я ОСОБА_1 (т.1 а.с. 21-25).

Однак, всупереч зазначеним нормам закону та положенням договору №18-06П-19 та додаткових угод до нього, ОСОБА_1 свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав не в повному обсязі, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 460 119,13 грн. та простроченої заборгованості за відсотками у сумі 301 071,33 грн.

Разом з цим, суд першої інстанції не погодився з розміром простроченої заборгованості за відсотками ОСОБА_1 з наступних підстав.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість за процентами розраховано за період з 01.12.2012 року до 31.03.2014 року в сумі 301 071,33 грн. (т.1 а.с. 60-61).

Однак, додатковою угодою №11 від 12.06.2013 року до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року було встановлено строк дії договору - до 11.12.2013 року, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання. Таким чином, право банка нараховувати передбачені договором проценти припинилося з 12.12.2013 року.

Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12-ц, які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права, оскільки відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав, оскільки зі спливом строку дії кредиту припинилося право банка нараховувати проценти за користування кредитом, то після 11.12.2013 року банк не мав права нараховувати відповідачу проценти за договором №18-06П-19 на кредитну лінію від 01.12.2012 року, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за період з 12.12.2013 року до 31.03.2014 року у сумі 79 206,45 грн. не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи відповідача про заборону нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, починаючи з оголошення особливого стану, тобто з 17.03.2014 року.

Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності стосовно стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, то суд першої інстанції зазначив наступне.

01.12.2010 року між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_1 було укладено договір №18-06П-89 про надання споживчого кредиту в розмірі 137 700 грн. на строк до 30.11.2011 року.

У період з 03.12.2010 року до 12.06.2013 року між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до зазначеного кредитного договору, у яких збільшувався розмір кредитної лінії, зменшувався розмір процентів за користування кредитними коштами та кінцевий строк погашення кредиту, з урахуванням яких кредитну лінію збільшено до 1 460 719,13 грн. (без урахувань сплачених відповідачем 22 800,00 грн.), зменшено процентна ставка до 18 % річних, кінцевий строк погашення кредиту визначено 11.12.2013 року.

У кредитному договорі та в додаткових угодах сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом стати щомісячних платежів, про що свідчить графік п. 1.1. договору та додаткових угод до нього, за яким позичальник зобов`язується повернути останній платіж 11.12.2013 року.

Статтею 257 ЦК України визначена загальна позовна давність у три роки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначено вище, сторони обумовили, що кінцевий строк погашення кредиту 11.12.2013 року, позовна заява подана до суду 04.08.2014 року, тобто позивачем позовна заява була подана в межах позовної давності

Таким чином, посилання представника відповідача на перебіг строку позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів про застосування строку позовної давності до процентів, то суд першої інстанції визнав їх необґрунтованими, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку відповідач періодично сплачував проценти за кредитом, останній раз 07.02.2013 року у сумі 302 919,13 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності по процентам за кредитом.

Щодо невизнання відповідачем отримання суми кредиту в розмірі 1 460 119,13 грн., то суд першої інстанції встановив, що відповідач, підписуючи додаткові угоди про збільшення кредитного ліміту, не заперечував про отриманий ним кредит в зазначеному в цих додаткових угодах розмірі.

Так, відповідач, підписуючи додаткову угоду до договору станом на 12.06.2013 року, не заперечував про залишок суми кредиту саме в розмірі 1 460 719,13 грн.

Окрім цього, доводи відповідача про неотримання грошових коштів за кредитом спростовується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості позичальника за договором №18-06П-89 на кредитну лінію від 01.12.2010 року станом на 20.01.2015 року, з якого вбачається, що відповідачем з 31.01.2011 року, 01.03.2011 року, 31.05.2011 року, 30.06.2011 року, 26.09.2011 року, 04 та 31.01.2012 року, 28.02.2013 року, 29.03.2013 року, 30.04.2013 року, 31.05.2013 року, 27.06.2013 року, 01.08.2013 року та 03.12.2013 року вносилися грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 22 800 грн. Тобто, боржник своїми діями фактично підтвердив наявність у нього грошового зобов`язання перед первісним кредитором.

Встановивши, що на підставі договору від 13.05.2019 року, який у встановленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсними, від позивача до ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №18-06П-89 від 01.12.2010 року, суд першої інстанції здійснив у справі процесуальне правонаступництво, наділивши правами позивача у даній справі ТОВ «Фінансова компанія Горизонт».

З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню ,а саме, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 460 119,13 грн. та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 221 864,88 грн. за період з 01.12.2010 року по 11.12.2013року. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 1 761 190,46 грн., з яких: 1 460 119,13 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 301 071,33 грн. - прострочена заборгованість за відсотками.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, що 01.12.2010 року між АТ БАНК «Меркурій» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №18-06П-89 у сумі 137 700 грн. на ремонт квартири та купівлю транспортних засобів, а позичальник зобов`язується повернути кредит 30.11.2011 року, згідно обумовленого сторонами графіку погашення, зазначеному в договорі, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 27% річних.

У період з 03.12.2010 року по 12.06.2013 року між АТ БАНК «Меркурій» та ОСОБА_1 було укладено 11-ть додаткових угод до договору №18-06П-89 про надання споживчого кредиту від 01.12.2010 року.

Згідно з частинами першої, третьої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3, статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право фізичних або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень статті 527 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За статтями 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Доводи представника ОСОБА_1 адвоката Соляник О.О. про недоведеність позивачем виключно первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», факту отримання ним кредиту, то ці доводи є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи копіями заяв про видачу готівки, які є первинними бухгалтерськими документами та підтверджують факт здійснення операцій з видачі кредиту в сукупності з іншими наявними письмовими доказами, факт погашення частково заборгованості та сплата відсотків за користування кредитними коштами вказує на визнання відповідачем кредитних зобов`язань та їх виконання протягом строку, який вказано вище.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом були допущені порушення норм процесуального права, які порушили права відповідача, оскільки розгляд справи здійснено у відсутність відповідача та його представника, що позбавило їх права на повне дослідження доказів, на подання доказів, які зумовлюють обов`язкове зупинення провадження у справі, озвучити наявне у справі клопотання про витребування оригіналів доказів видачі кредиту, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки від сторони відповідача 12.08.2021 року надійшов відзив на позов (т.2 а.с. 10-12), 23.09.2021 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив на позову заяву (т.2 а.с. 32-35). Згідно протоколу судового засідання від 27.09.2021 року представники позивача та відповідача брали участь у судовому засіданні, не були позбавлені процесуальної можливості заявити відповідні клопотання. У присутності представників сторін у судовому засіданні була оголошена перерва до 12.10.2021 року о 15-30 год. (т.2 а.с. 49-50). Згідно розписки представники сторін письмово під розписку отримали 27.09.2021 року судові повістки у судове засідання на 12.10.2021 року, що є належним повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. 07.10.2021 року до суду першої інстанції надійшли письмові заперечення сторони відповідача (т.2 а.с. 54-55). 12.10.2021 року електронною поштою надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з перебуванням відповідача у складі ЗСУ та про відкладення справи розглядом до отримання представником відповідача інформації про залучення відповідача для проведення АТО (т.2 а.с. 62-67). 12.10.2021 року справа була розглянута по суті за відсутності її учасників. По справі не вбачається порушення судом вимог ЦПК України, на які посилається представник відповідача як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 травня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов