ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3680/23 Провадження № 2/636/599/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Селевко Т.С.,

представника позивача Абраменко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Куп`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: фермерське господарство «Вікторія 777», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про конфіскацію 1/3 частини земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Керівник Куп`янської окружної прокуратури Миргородський Е.О. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на 1/3 частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0373, площею 1,9325 га, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2020, № 35564232, шляхом її конфіскації в дохід держави та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2684,00 грн., сплачений при пред`явленні позову.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2010 набула право власності 1/3 частку земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером :02:000:0373, площею 1,9325 га, яка знаходиться на території Гнилицької сільської ради ліквідованого Великобурлуцького району Харківської області. 17.02.2020 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/3 частки даної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та 19.12.2021 передала в оренду належну їй 1/3 частку вказаної земельної ділянки фермерському господарству «ВІКТОРІЯ 777» строком на 10 років. 23.12.2021 право оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 1/3 частиною зазначеної земельної ділянки. Оскільки не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури відчуження набутої частини земельної ділянки протягом року, тому право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду.

Прокурор у судовому засіданні підтримала позов посилаючись на обставини викладені вище.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Харківській області у судове засідання не з`явився, надана заява про проведення судового засідання за відсутності представника та підтримання позовних вимог. Треті сторони в судове засідання не явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення судової повістки про виклик у судове засідання на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи ФГ «ВІКТОРІЯ 777» та треті особи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, місце та час судового засідання треті особи повідомлені у встановленому порядку.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2010, зареєстровано в реєстрі за № 3-939, набула право власності на 1/3 частку земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером :02:000:0373, площею 1,9325 га, яка знаходиться на території Гнилицької сільської ради, Великобурлуцького району Харківської області (а.с. 17-19).

17.02.2020 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/3 частки вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер відомостей про речове право: 35564232, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 51216959 від 19.02.2020, на підтвердження чого надана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 327567874 від 30.03.2023 (а.с. 14-15).

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка, передана в оренду ФГ «ВІКТОРІЯ 777» строком на 10 років - до 19.12.2031 (договір оренди земельної ділянки № 145 від 19.12.2021, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.12.2021, номер запису 45960288, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 62619468 від 28.12.2021). На підтвердження цього факту також надана копія договору оренди землі № 145 від 19.12.2021 (а.с. 30-34) та копія довіреності 36 АВ 2501954 від 18.05.2018 з перекладом з російської мови на українську, згідно якої ОСОБА_1 , громадянка російської федерації, довірила представляти її інтереси з питань оформлення спадкових прав, в томі числі і на вказану земельну ділянку, ОСОБА_3 (а.с. 25-29).

Тобто ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_1 , передав в оренду належну ОСОБА_1 1/3 частку вказаної земельної ділянки фермерському господарству «ВІКТОРІЯ 777» строком на 10 років - до 19.12.2031, право оренди якої зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.12.2021.

З наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, паспорт громадянина рф - НОМЕР_1 , виданий УВС Курчатівського району м. Челябінська 11.03.2003.

Таким чином, громадянка російської федерації ОСОБА_1 у жовтні 2010 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Гнилицької сільської ради, Великобурлуцького району Харківської області, та протягом року не виконала покладений на неї обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, шоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі ЗК України).

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини.

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Невиконання вказаної норми закону відповідно до ст. 140 ЗК України є підставою для припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України).

Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

У відповідності до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Таким чином, обраний Куп`янською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 на вказану 1/3 частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства.

Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.

В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15- ц від 23.01.2018.

Поряд із цим, про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження оспорюваної земельної ділянки також свідчить факт дії на сьогодні договору оренди, укладеного з ФК «ВІКТОРІЯ 777», строк дії якого до 2031 року.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести всі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що отримана ОСОБА_1 у власність 1/3 частина земельної ділянки сільськогосподарського призначення, нею добровільно не відчужена упродовж встановленого, законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 12.10.2011), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду, а отже позов підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 206, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов Куп`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: фермерське господарство «Вікторія 777», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про конфіскацію 1/3 частини земельної ділянки задовольнити.

Припинити громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків України НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 11.03.2003 УВС Курчатовського району м. Челябінська, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером :02:000:0373, площею 1,9325 га, яка знаходиться на території Гнилицької сільської ради, Великобурлуцького району Харківської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2020, номер відомостей про речове право 35564232, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51216959 від 19.02.2020, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків України НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 11.03.2003 УВС Курчатовського району м. Челябінська, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Куп`янської окружної прокуратури судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -