У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді: Сенюти В.О.,

секретаря: Солонюк К.Г.,

за участю:

державного виконавця: Гудзь Р.В.

розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цирулевського Романа Олександровича про ухвалення додаткової ухвали про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.12.2023 провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного скаргу закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

25.12.2023 представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Цирулевський Р.О. направив на адресу Деснянського районного суду міста Києва заяву про постановлення додаткової ухвали про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльінсть) державного виконавця. Подану заяву мотивує положенням ч. 3 ст. 142 ЦПК України та просить стягнути з Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.

Державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В. подав письмові заперечення на вказану заяву, просить у її задоволенні відмовити у повному обсязі, з підстав необґрунтованості. Заявлена сума витрат не є розумною та виправданою.

Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явилися, на адресу Деснянського районного суду міста Києва надійшла заява про розгляд заяви у відсутність сторони заявника.

В судовому засіданні державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В. заперечував щодо задоволенні заяви з підстав, викладених у запереченнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вислухавши думку державного виконавця, дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі №918/858/16 зробив висновок про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу ДВС, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 18.12.2023 провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) закрито в порядку п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно заяви представника заявника відмова від скарги зумовлена тим, що державний виконавець Гудзь Р.В. виконав вимоги заявника, що містилися у прохальній частині скарги.

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи державного виконавця про відсутність у першій заяві по суті про витрати на професійну правничу допомогу як підстава для відмови у її стягненні, суд приймає критично, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у постановах по справах № 922/676/21 від 14 грудня 2021 року, № 905/716/20 від 08 квітня 2021 року, № 916/2087/18 від 31 березня 2021 року, № 922/3812/19 від 10 грудня 2020 року, в яких зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Частинами 1,2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з огляду на викладене, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Сторона заявника вказала про те, що нею понесені судові витрати у розмірі 30000,00 гривень.

На підтвердження понесених судових витрат у вказаному розмірі, представник заявника надав договір про надання правової допомоги від 09.06.2023, додатковий договір від 17.10.2023 до договору від 09.06.2023 про надання правової допомоги, акт від 21.12.2023 про обсяг та вартість наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 09.06.2023, копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 21.12.2023 № 1 на суму 30000,00 грн., ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріали справи містять заперечення державного виконавця в яких вказується про те, що із наданих заявником документів не вбачається, що заявлені витрати мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати та адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановив, що розмір гонорару, витрачений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду у справі №905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року, у справі №922/2685/19 від 08 квітня 2020 року).

Таким чином, враховуючи складність справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку, що розмір судових витрат, який підлягає стягненню з Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) слід встановити у розмірі 5000,00 грн. Вказана сума буде достатньою та відповідатиме обсягу виконаної адвокатом роботи в межах даного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 142, 452 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Цирулевського Романа Олександровича про ухвалення додаткової ухвали про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Додаткова ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Повний тексту ухвали суду виготовлено: 30 січня 2024 року.

Суддя В.О. Сенюта