Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/1148/22
Провадження № 2/644/15/24
12.08.2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Книшенко А.С., представника позивача - адвоката Дробчак Л.В., відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Міліруд Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсними результатів електронних торгів, акту приватного виконавця, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В поданій до суду позовній заяві представник позивача просить суд визнати недійсними результати електронних торгів за лотом №504503 з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 38.6 кв.м., загальною площею 56.3 кв.м., оформлені протоколом №565405 від 04.01.2022 року. Просить визнати недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. про проведені Державним підприємством «СЕТАМ» електронні торги з реалізації зазначеної квартири (номер лота 504503). Також просить визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 14.01.2022 року №19, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. Просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вказану квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 14.12.2012 року ОСОБА_3 подарував зазначену квартиру ОСОБА_2 . Договір дарування був посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №3-2933. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11.10.2011 року по справі №2-336/11 було стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» - 350082.24 грн. 12.06.2019 року видано виконавчий лист №2029/2-336/11. 05.10.2021 року приватним виконавцем Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження №67031886. ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер. Після його смерті ніхто із спадкоємців не подавав заяву про прийняття спадщини, спадкова справа не відкривалася. 28.10.2021 року приватним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 , а саме зазначеної вище квартири. Було підготовлено висновок про вартість квартири 446000 грн. Виконавець направив до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна. 04.01.2022 року ДП «СЕТАМ» реалізовано зазначену квартиру на прилюдних торгах, переможцем яких став ОСОБА_1 04.01.2022 року ДП «СЕТАМ» було сформовано протокол проведення електронних торгів №565405. На підставі цього протоколу приватним виконавцем складено акт про проведені електронні торги. На підставі цього акту нотаріусом Луніною Т.А. було видано свідоцтво від 14.01.2022 року на підтвердження належності ОСОБА_1 вказаної квартири на праві власності. Беручи до уваги, що ОСОБА_2 набула право власності на зазначену квартиру за договором дарування з моменту його нотаріального посвідчення та реєстрації в реєстрі правочинів за №3-2933, ОСОБА_3 , як дарувальник, втратив право власності на вказану квартиру, а тому будь-які боргові зобов`язання колишнього власника не могли задовольнятись за рахунок вказаного майна. В межах зазначеного виконавчого провадження позивача було незаконно позбавлено права власності на нерухоме майно шляхом реалізації належної їй квартири на електронних торгах поза її волею. Крім того, усі дії в межах зазначеного виконавчого провадження було здійснено після смерті боржника. Експертна оцінка нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював жодного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього обстеження. Також було порушено порядок ознайомлення боржника із звітом про оцінку майна та складання заявки на реалізацію арештованого майна. Приватний виконавець був зобов`язаний ознайомити боржника ОСОБА_3 із висновком про вартість об`єкта оцінки від 10.12.2021 року, що неможливо було зробити з огляду на смерть боржника.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про проведення судових засідань без її участі, позовні вимоги підтримала.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Міліруд Є.О. проти позовних вимог заперечують, вважають позов безпідставним і необґрунтованим. Зазначають, що ОСОБА_1 придбав квартиру добросовісно, що лише потім було встановлено, що є договір дарування квартири. ОСОБА_1 не знав і не міг знати, що ОСОБА_3 помер, що квартира ним була подарована позивачу. Вважають, що на підставі ч.2 ст.388 ЦК України квартира не може бути витребувана у ОСОБА_1 .

Адвокат Міліруд Є.О. у поданому до суду відзиві зазначив, що позивач не надала суду жодного документального підтвердження реєстрації свого права власності на вказану квартиру. «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженим МЮУ 07.02.2002 року, запроваджено державний реєстр прав на нерухомість. До прийняття закону України про державну реєстрацію прав на нерухомість, функції з державної реєстрації здійснювали органи, визначені окремими нормативно-правовими актами. Постановою КМУ №671 від 26.05.2004 року було створено Державний реєстр правочинів, а також затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, згідно з яким реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Ті ж нотаріуси, які не мають доступу до єдиної комп`ютерної бази даних Реєстру, в день посвідчення правочину надсилають один його примірник реєстратору, який вносить відповідний запис до Реєстру. До створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами БТІ. З урахуванням викладеного, керуючись офіційними відомостями Державного реєстру прав, виконавець встановив, що зазначена квартира і на момент відкриття виконавчого провадження, і на момент проведення торгів належала саме ОСОБА_3 . Відсутні докази того, що позивач повідомляла виконавця про смерть свого батька. Виконавець не знав, та не міг знати, що боржник помер. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем і відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від такого набувача. Ухилення позивача від подачі нотаріально посвідченого договору дарування квартири для реєстрації до Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ведення якого відповідало КП «ХМБТІ», призвело до відсутності відомостей про перехід права власності на квартиру.

У відповіді адвоката Дробчак Л.В. на відзив зазначено, що станом на 14.12.2012 року питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно у разі його відчуження за договором було врегульовано досить суперечливо, адже в ЦК України містилися норми про державну реєстрацію як прав, так і правочинів (ч.2 ст.182, ст.210, 657), в той час, як за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11.02.2010 року №1878-VI, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01.01.2013 року. Після вчинення нотаріального посвідчення договору дарування та здійснення його державної реєстрації (№3-2933), позивачем не здійснювалась державна реєстрація її речового права, адже жодною нормою права не встановлено строку для вчинення таких дій. Чинна на 14.12.2012 року редакція ч.4 ст.334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Велика Палата ВС у постанові від 22.06.2021 року по справі №334/3161/17 вказала, що зазначену суперечність слід вирішувати на користь пріоритетності норм ЦК України. Таким чином, до 01.01.2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором виникало за правилами ч.4 ст.334 ЦК України з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Приватний виконавець Бабенко Д.А. подав до суду відзив, в якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог і проводити розгляд справи за його відсутності. У відзиві зазначив, що ОСОБА_2 не є ні стороною виконавчого провадження, ні учасником електронних торгів, тобто вона є неналежним позивачем у даній справі. Позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Жодних повідомлень про смерть боржника ОСОБА_3 до приватного виконавця не надходило. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної квартири був зазначений ОСОБА_3 , який був боржником у виконавчому провадженні. До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який наразі є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До 2013 року реєстрація права власності на квартири проводилася Бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивачем не надано жодного належного документального підтвердження реєстрації свого права власності на вказану квартиру. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, у якого відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України не може бути витребувано майно, продане в порядку виконання судових рішень.

Представники ДП «СЕТАМ» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг» подав до суду відзив, в якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог і проводити розгляд справи за його відсутності. У відзиві зазначив, що договір дарування квартири від 14.12.2012 року не було належним чином зареєстровано, а отже не відбулось переходу до обдарованої права власності. На момент реалізації квартири з торгів, саме за боржником ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірну квартиру. Даний договір є фіктивним та укладеним між сторонами з метою уникнення відповідальності перед кредитором. На момент реалізації квартири про факт смерті боржника ОСОБА_3 ні кредитор, ні приватний виконавець повідомлені не були та не знали про дану обставину.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 10.12.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 08.06.2023 року справу передано до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за підсудністю. 10.07.2023 року справа прийнята до розгляду і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.12.2023 року справу призначено до судового розгляду.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11.10.2011 року по справі №2029/2-336/11 було стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 350082.24 грн., що підтверджується копією рішення.

Згідно договору дарування від 14.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №3-2933, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 , а вона прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 . В п.11 зазначеного договору вказано на те, що право власності обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарована свідчить, що вона дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Згідно п.12 вказаного договору, цей договір складено в двох примірниках, один з яких залишається в нотаріальній конторі, а другий, що має силу оригінала, видається обдаровуваній. Викладене підтверджується копією договору дарування квартири від 14.12.2012 року, листом завідувача Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 08.02.2022 року за №517/01-16.

Згідно рішення 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 року №12/15, назву «вул.Тухачевського» змінено на «вул.Душкіна».

Згідно листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за №699/0411/22 від 15.02.2022 року на адресу адвоката Дробчак Людмили, наявні матеріали інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 містять вимогу приватного виконавця від 10.07.2020 року №3992 щодо надання копії поверхового плану будинку АДРЕСА_2 та будь-які інші документи, що містять інформацію про запитувану квартиру.

У листі КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.01.2024 року на адресу адвоката Міліруд Євгена зазначено, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 . В наявних архівних матеріалах інвентаризаційної справи на зазначену квартиру відсутній договір дарування, посвідчений 14.12.2012 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою р.№3-2933.

12.06.2019 року видано виконавчий лист по зазначеній вище справі №2029/2-336/11, що підтверджується копією виконавчого листа.

05.10.2021 року приватним виконавцем Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження №67031886, де боржником є ОСОБА_3 , що підтверджується копією постанови.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті ніхто із спадкоємців не подавав заяву про прийняття спадщини, спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

28.10.2021 року приватним виконавцем Бабенко Д.А. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 , а саме зазначеної вище квартири, що підтверджується копією зазначеної постанови.

За замовленням приватного виконавця ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» 10.12.2021 року було складено висновок про вартість зазначеної вище квартири 446000 грн., що підтверджується копією зазначеного висновку.

15.12.2021 року за №11964 на адресу ОСОБА_3 складено повідомлення приватного виконавця про результати оцінки майна, що підтверджується копією повідомлення.

Станом на 12.10.2021 року ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою вказаної вище квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою.

Виконавець Бабенко Д.А. направив до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна, а саме зазначеної вище квартири, що підтверджується копією заявки.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 15.12.2021 року ОСОБА_3 був власником в цілому квартири АДРЕСА_1 .

04.01.2022 року ДП «СЕТАМ» реалізовано зазначену вище квартиру АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, переможцем яких став ОСОБА_1

04.01.2022 року ДП «СЕТАМ» було сформовано протокол проведення електронних торгів №565405, які відбулися 04.01.2022 року, переможцем яких став ОСОБА_1 , що підтверджується копією протоколу.

12.01.2022 року приватним виконавцем Бабенко Д.А. складено акт про проведені електронні торги, де зазначено, що переможцем торгів по реалізації зазначеної вище квартири став ОСОБА_1 , що підтверджується копією акту.

На підставі цього акту нотаріусом Луніною Т.А. було видано свідоцтво від 14.01.2022 року на підтвердження належності ОСОБА_1 вказаної квартири на праві власності.

Щодо набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1

Частиною 1 ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст.210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст.ст.718, 719, 722 ЦК України, дарунком можуть бути нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно ст.182 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.334 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в її постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) і зазначила наступне. Станом на 21 листопада 2011 року (дата укладення позивачем відповідного договору купівлі-продажу спірної квартири)питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно у разі його відчуження за договором було врегульовано досить суперечливо:

- в ЦК України містилися норми як про державну реєстрацію прав, так і правочинів (частина друга статті 182, статті 210, 657),

- за Законом України № 1952-IV, який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01 січня 2013 року (1878-VI пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI).

Істотно, що частиною третьою статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) передбачалося, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Причому таке конститутивне значення державної реєстрації для виникнення речових прав на нерухоме майно не може вважатись елементом порядку здійснення державної реєстрації прав, через ще юридична сила цієї норми закону не може бути паралізована посиланням на пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року.

Водночас стаття 182 ЦК України у відповідній редакції не містила вказівки на такий конститутивний ефект державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й допускала визначення законом лише порядку державної реєстрації, тобто виключно процедурних норм, до яких приписи частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) не належали.

Крім того, чинна станом на 21 лютого 2011 року редакція частини четвертої статті 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу І, пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI).

Таким чином, на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу спірної квартири дійсно існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV (у редакції Закону № 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України щодо того ж самого питання: коли виникає право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу.

З огляду на викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у цій постанові, зазначену суперечність слід вирішувати на користь пріоритетності норм ЦК України.

Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Згідно Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою КМУ №671 від 26.05.2004 року, який був чинним до 01.01.2013 року, державній реєстрації підлягали зазначені в п.5 правочини (про договір дарування нерухомого майна не зазначено), в тому числі інші правочини, державна реєстрація яких передбачена законом.

Таким чином, ні в ЦК України, ні в Тимчасовому порядку державної реєстрації правочинів не було передбачено державну реєстрацію договору дарування нерухомого майна. Сторони по справі та їх представники не надали суду докази, які б свідчили про проведення державної реєстрації вказаного правочину. Посилання представника позивача на те, що в тексті договору дарування мається посилання на реєстрацію в реєстрі за №3-2933, не свідчить про реєстрацію правочину в реєстрі правочинів. Вказаний №3-2933 є записом в книгу вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, згідно наданих суду доказів, державна реєстрація договору дарування спірної квартири від 14.12.2012 року не здійснювалась, як не було здійснено і державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за договором дарування.

З огляду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 щодо виникнення права власності у набувача нерухомого майна, підлягають застосуванню вимог ст.334 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, право власності у ОСОБА_2 на вказану квартиру за договором дарування від 14.12.2012 року виникло з моменту нотаріального посвідчення договору, як це визначено в ч.3 ст.334 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, і прийняття дарунку.

Частина 4 ст.334 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо державної реєстрації договору дарування не застосовується, оскільки не було передбачено державну реєстрацію договору дарування нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 , яка до 01 січня 2013 року, а саме 14.12.2012 року придбала зазначену вище квартиру за договором дарування, стала власником квартири АДРЕСА_1 з моменту нотаріального посвідчення договору дарування і прийняття дарунку незалежно від того, чи здійснила вона в подальшому державну реєстрацію свого права власності, чи правочину.

При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 одержала оригінальний примірник договору дарування квартири від 14.12.2012 року після його нотаріального посвідчення, а отже прийняла дарунок. Вказана обставина не оспорюється відповідачами і їх представниками.

Доводи адвоката Міліруд Є.О. про не проведення реєстрації прав власності після посвідчення договору дарування квартири, доводи приватного виконавця про не надання позивачем жодного належного документального підтвердження реєстрації свого права власності на вказану квартиру, аргументи представника ТОВ «ОТП Факторинг» про неналежну реєстрацію договору дарування квартири від 14.12.2012 року, не заслуговують на увагу, оскільки згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17, державна реєстрація права власності не була передумовою набуття права власності.

Аргументи представника ТОВ «ОТП Факторинг» про те, що договір дарування квартири від 14.12.2012 року є фіктивним та укладеним між сторонами з метою уникнення відповідальності перед кредитором, не підтверджені доказами по справі, а тому суд їх не враховує.

Щодо порушення порядку реалізації нерухомого майна на електронних торгах

Порядок реалізації нерухомого майна на електронних торгах визначено Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5№ 2831/5. Про це міститься зазначення в постанові ВС від 11.02.2021 року по справі № 761/15797/19.

Згідно п.1 розділу I Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та цінних паперів), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Згідно ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації. Правила ж проведення електронних торгів визначені Порядком № 2831/5.

Згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає

правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Виконавче провадження №67031886, в межах якого було реалізовану спірну квартиру, було відкрито 05.10.2021 року, а вже ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер. Таким чином, усі дії в межах відкритого виконавчого провадження після 10.10.2021 року були здійснені приватним виконавцем після смерті боржника.

Після смерті боржника ОСОБА_3 не було вирішено питання щодо залучення його правонаступників чи щодо закінчення виконавчого провадження, і в межах зазначеного виконавчого провадження було проведено 04.01.2022 року електронні торги з реалізації зазначеної квартири.

Таким чином, в ході електронних торгів 04.01.2022 року було реалізовано квартиру АДРЕСА_1 , яка не належала боржникові, який, крім того, помер ще до винесення виконавцем постанови про опис та арешт майна боржника.

Крім того, приватним виконавцем було порушено порядок проведення оцінки арештованого майна, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього обстеження. Посилання в Висновку про вартість об`єкта оцінки на те, що для огляду не було надано доступу, не підтверджені доказами. Вказане призвело до того, що не було встановлено факт смерті боржника і зміна права власності на спірну квартиру, що у сукупності та окремо унеможливлювало реалізацію нерухомого майна на електронних торгах.

Позиція щодо порушення процедури проведення оцінки майна у випадку не проведення його особистого огляду викладена в постанові ВС від 15.10.2020 року по справі №917/628/17.

Суд бере до уваги і те, що мало місце порушення порядку ознайомлення боржника із звітом про оцінку майна та складання заявки на реалізацію арештованого майна.

Відповідно до ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Згідно п.3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Перед поданням заявки на реалізацію арештованого майна приватний виконавець був зобов`язаний ознайомити боржника ОСОБА_3 із результатами оцінки нерухомого майна. Суду не надано докази того, що приватний виконавець вчинив дії, направлені на ознайомлення боржника із результатами оцінки, що він направляв письмове повідомлення боржнику. При цьому суд бере до уваги посилання, викладені в постанові ВСУ від 13.04.2016 року по справі №6-2988цс15 про те, що загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Приватним виконавцем Бабенко Д.А. було порушено порядок направлення заявки про реалізацію арештованого майна, адже він був зобов`язаний ознайомити боржника ОСОБА_3 із висновком про вартість об`єкта оцінки, що неможливо було зробити з огляду на смерть боржника. Тобто, виконавцем не було виконано вимоги, передбачені п.3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна. Подібна позиція викладена в постанові ВС від 11.02.2021 року по справі № 761/15797/19.

Вказане призвело до того, що не було встановлено факт смерті боржника і зміна права власності на спірну квартиру, що у сукупності та окремо унеможливлювало реалізацію нерухомого майна на електронних торгах.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновків про те, що під час проведення електронних торгів за лотом №504503 від 04.01.2022 року мало місце порушення порядку реалізації нерухомого майна на електронних торгах, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5№ 2831/5.Ці порушення вплинули на результати електронних торгів, мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, майно якої було реалізовано на торгах за відсутності правового зв`язку із зобов`язаннями боржника.

Щодо визнання недійсними електронних торгів

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором (правочином).

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту державного виконавця про проведені торги.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Результатом електронних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем.

В постанові ВС від 24.09.2020 року по справі №372/3161/18 зазначено, що для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Обґрунтовуючи вплив порушення порядку проведення електронних торгів на права позивача, суд бере до уваги, що реалізація належного ОСОБА_2 майна на електронних торгах прямо впливає на її права як власника майна, оскільки на неї покладено незаконний тягар відповідальності за зобов`язання іншої особи. При цьому, суд бере до уваги, що згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Саме «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. Таким чином, тягар покладений на позивача порушує принцип справедливого балансу. З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи приватного виконавця Бабенко Д.А. про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у даній справі, оскільки вона не була ні стороною виконавчого провадження, ні учасником електронних торгів.

Беручи до уваги вищевикладене, що під час проведення електронних торгів за лотом №504503 від 04.01.2022 року мало місце порушення порядку реалізації нерухомого майна на електронних торгах, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5№ 2831/5, що ці порушення вплинули на результати електронних торгів, мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, майно якої було реалізовано на торгах за відсутності правового зв`язку із зобов`язаннями боржника, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання недійсними на підставі ч.1 ст.215 ЦК України результатів електронних торгів 04.01.2022 року за лотом №504503, акту приватного виконавця про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 14.01.2022 року.

Щодо позовної вимоги про витребування майна

За статтею 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд вважає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, оскільки він не знав і не міг знати про те, що власником реалізованого майна був не ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 . Також він не знав і не міг знати, що ОСОБА_3 помер. Викладене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач та його представник в своїх запереченнях проти позову посилаються на вимогу ч.2 ст.388 ЦК України, яка виключає можливість витребування власником свого майна від особи (добросовісного набувача), яка придбала його в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Разом з тим, в постанові ВС від 17.02.2021 року по справі №344/6425/17 Верховний Суд зауважує, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних (публічних) торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

При цьому суд враховує, що в разі визнання електронних торгів недійсними не можна вважати, що майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про визнання електронних торгів 04.01.2022 року за лотом №504503 недійсними, що вказана квартира вибула із володіння ОСОБА_2 не з її волі іншим шляхом, на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України суд задовольняє позовні вимоги про витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи приватного виконавця про те, що у ОСОБА_1 , як добросовісного набувача майна, відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України не може бути витребувано майно, продане в порядку виконання судових рішень.

Суд вважає, що позивач обрала ефективний спосіб захисту своїх прав, який забезпечить поновлення її порушеного права.

При цьому, суд бере до уваги, що витребування майна не може бути єдиним належним способом захисту прав, оскільки без визнання електронних торгів недійсними позивач не має змоги витребувати квартиру із володіння добросовісного набувача ОСОБА_1 . Отже, належним способом захисту прав позивача є визнання електронних торгів недійсними і витребування майна. Застосування такого способу захисту цивільного права є об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Цей спосіб захисту прав позивача відновить її права. З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи приватного виконавця Бабенко Д.А. про те, що ОСОБА_2 обрала неналежний спосіб захисту порушеного права.

З урахуванням вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати позивача на оплату судового збору в розмірі 3969.60 грн. стягуються судом з відповідачів на користь позивача в рівних частках, тобто по 1323.20 грн.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-84, 133, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.203, 210, ч.1 ст.215, 328, 334, 388, 658, 718, 719, 722 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати недійсними результати електронних торгів за лотом №504503, які відбулися 04.01.2022 року, з реалізації трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 38.6 кв.м., загальною площею 56.3 кв.м., оформлені протоколом №565405 від 04.01.2022 року.

Визнати недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 12.01.2022 року про проведені Державним підприємством «СЕТАМ» електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 (номер лота 504503).

Визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 14.01.2022 року №19, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120).

Стягнути з приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича (місце знаходження:61001, м.Харків вул.Молочна, буд.18, офіс 25), Державного підприємства «СЕТАМ» (ЄДРПОУ- 39958500, адреса: 01001, м.Київ вул.Стрілецька, 4-6), ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_2 ) судові витрати на оплату судового збору в розмірі по 1323.20 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного судупротягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.08.2024 року.

СУДДЯ: