КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9009/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/9643/23

01 травня 2024 року Київський апеляційний судв складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гераська Максима Григоровича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, треті особи: директор Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Рувін Олександр Григорович, заступник директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Нестор Наталія Володимирівна про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати незаконним наказ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - КНДІСЕ, Інститут) від 26 червня 2023 року № 152к/тр, яким його звільнено з посади провідного наукового співробітника відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, поновити його на займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі наказу Інституту від 26 червня 2023 року №152к/тр його було звільнено із посади провідного наукового співробітника відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва КНДІСЕ за прогул без поважних причин, на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Зазначений наказ про звільнення він вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права. Так з 13 по 16 червня 2023 року перебував в бібліотеці, де виконував завдання щодо науково-дослідних робіт, які були йому доручені КНДІСЕ та його керівництвом. Після відвідування бібліотеки близько 12 години прибував на робоче місце. Крім того, внаслідок ракетних загроз перебував у укритті. В робочі дні 13-16 червня 2023 року працював близько 10-11 годин на день, залишаючи Інститут близько 20 години.

Вважає, що відсутній на роботі був з поважних причин, не мав визначеного робочого місця, про свою відсутність повідомляв свого безпосереднього керівника - завідувача відділу ОСОБА_2 та завідувача лабораторії КНДІСЕ ОСОБА_3 . Зазначені ним в письмових поясненнях доводи щодо поважності причин відсутності на роботі у вказані дні, роботодавцем були проігноровані, також не було враховано його попередню роботу та обставин, за яких проступок було вчинено.

Вказує, що перевірка факту відсутності на робочому місці була розпочата лише 20 червня 2023 року, з актом перевірки його не ознайомили. Акти про відсутність на робочому місці 13-15 червня 2023 року є підробленими, оскільки складались лише 16 червня 2023, а комісія, створена на підставі розпорядження від 20 червня 2023 року № 304-р фактично не збиралась і колективне обговорення не проводилось.

Підставою перевірки стала доповідна записка заступника директора КНДІСЕ з наукової роботи ОСОБА_4 від 13 червня 2023, до обов`язків якої не входить здійснення контролю за робочим часом працівників лабораторії. Ініціювання такої перевірки було обумовлено неприязним відношенням до нього, що виражалось у систематичному цькуванні, погрозах звільненням. Вважає, що у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки мобінгу, оскільки відносно нього вона допускала образи, забороняла йому звертатися до директора Інституту, дезорганізовувала наукову роботу. 20 червня 2023 року після його відмови виконувати вказівку ОСОБА_4 , вона самоуправно відсторонила його від роботи, змусила охорону вивести його з будівлі, забрала ключі від кабінету, створила безлад на його робочому місці. 22 червня 2023 року, коли він вийшов на роботу, ОСОБА_4 почала погрожувати йому звільненням.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КНДІСЕ, треті особи: директор КНДІСЕ ОСОБА_5 , заступник директора КНДІСЕ ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Герасько М. Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача доказів, внаслідок чого неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце однобічність в оцінці доказів. Звертає увагу, що фактично звільнення позивача було обумовлене неприязним до нього відношенням зі сторони ОСОБА_4 . Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не взято до уваги, що обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни покладається саме на роботодавця. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Фактично позивач, хоч і не знаходився на робочому місці у вищезазначений період, проте в цей час він все рівно виконував свої посадові обов`язки. Таким чином, районним судом неправильно застосовано положення статей 5-1, 40 КЗпП України, оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджено вчинення позивачем прогулу у період 13-16 червня 2023 року. Також суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не відклав розгляд справи для допиту свідків, які не з`явилися у судове засідання з поважних причин.

25 квітня 2024 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України адвокат Кригіна Оксана Володимирівна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом КНДІСЕ від 28 жовтня 2020 року №164к ОСОБА_1 було прийнято на роботу в Інститут на посаду виконуючого обов`язки провідного наукового співробітника сектора лінгвістичних досліджень писемного мовлення лабораторії криміналістичних видів досліджень.

16 листопада 2020 року відповідно до наказу від 12 листопада 2020 року №181к позивач був переведений на посаду виконуючого обов`язки провідного наукового співробітника відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва КНДІСЕ, до обрання за конкурсом.

Наказом відповідача від 30 грудня 2020 року №214к позивач був призначений на посаду провідного наукового співробітника відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва КНДІСЕ .

На підставі наказу відповідача від 26 червня 2023 року №152к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено із посади провідного наукового співробітника відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва КНДІСЕ за прогул без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).З вказаним наказом позивач ознайомився в день звільнення, про що свідчить його підпис в наказі.

Перевіряючи законність звільнення позивача з роботи суд встановив:

28 жовтня 2020 року позивача було ознайомлено під підпис з Колективним договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку КНДІСЕ та Посадовою інструкцією.

Відповідно до пункту 3.1.12. Правил внутрішнього трудового розпорядку КНДІСЕ працівник повинен своєчасно прибувати на робоче місце та починати роботу.

Наказом відповідача від 12 квітня 2022 року № 13 в Інституті було запроваджено режим роботи з початком робочого дня о 8 год. 00 хв., про що позивач був повідомлений.

Відповідно до пункту 5.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку Інституту в адмінбудинку відповідача кожен працівник зобов`язаний власноруч реєструвати вхід до приміщення та вихід із нього за допомогою електронної перепустки.

За даними електронної автоматизованої системи пропуску працівників відповідача, позивач з 13 по 16 червня 2023 року прийшов на роботу у наступний час:

-13.06.2023 - 12.44;

-14.06.2023 -13.21;

-15.06.2023 - 14.53;

-16.06.2023 - 12.40.

Відповідно до доповідної записки заступника директора з наукової роботи ОСОБА_8 від 13 червня 2023 року та її службових записок від 14, 15 та 16 червня 2023 року, службових записок завідувача лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва Інституту ОСОБА_9 від 13, 14, 15, 16 червня 2023 року, службових записок в.о. завідувача відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва ОСОБА_10 від 13, 14, 15, 16 червня 2023 року, позивач у період 13-16 червня 2023 року у встановлений час, тобто о 08.00, на роботу за адресою АДРЕСА_1 не з`явився.

Пунктом 3.1.13.Правил внутрішнього трудового розпорядку визначено, що працівник зобов`язаний повідомляти (за можливості - до початку робочого дня) безпосереднього керівника або відділ кадрів про причини відсутності на роботі письмово, засобами телефонного чи електронного зв`язку або іншим доступним способом. У разі недотримання працівником цієї вимоги складають акт про відсутність працівника на робочому місці.

При розгляді справи судом встановлено, що про відсутність на робочому місці о 08 годині щодня з 13 по 16 червня 2023 позивач не повідомляв ні свого безпосереднього керівника ОСОБА_11 , ні завідувача лабораторії ОСОБА_3 , ні відділ кадрів. Про причини його відсутності не була повідомлена і ОСОБА_4 , яка відповідно до Положення про Лабораторію, затверджене наказом директора Інституту від 11 лютого 2020 року № 07, здійснює загальну організацію і контроль за діяльність Лабораторії. Згідно з посадовою інструкцією заступника директора з наукової роботи ОСОБА_12 , вона здійснює оперативне управління роботою Лабораторії, в тому числі організовує та контролює виконання науково-дослідних робіт, здійснює контроль за станом редакційно-видавничої та науково-методичної роботи, контролює дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 показав, що з 13 по 16 червня 2023 року при виявленні відсутності ОСОБА_1 на роботі, його неявка була відома керівництву Інституту, зокрема ОСОБА_4 . За її вимогою він телефонував ОСОБА_1 дізнатись причини відсутності, однак останній дослівно сказав: «Скажи, що я в бібліотеці». Категорично заперечує те, що про свою відсутність ОСОБА_1 його повідомляв особисто до моменту виявлення цього факту на робочому місці.

Згідно з письмовими поясненнями в.о. завідувача відділу нормативно-методичної діяльності та стандартизації лабораторії організації наукової, методичної діяльності, нормативного забезпечення та міжнародного співробітництва ОСОБА_13 (безпосереднього керівника позивача), наданими на ім`я керівника Інституту, він ніяких доручень, завдань з метою відвідування бібліотек з 13 по 16 червня 2023 року позивачу не давав, про причини відсутності на роботі письмово, засобами телефонного чи електронного зв`язку або іншим доступним способом позивач його не повідомляв.

Комісією відповідача були складені Акти про відсутність Позивача на роботі №1 від 13 червня 2023 року, № 2 від 14 червня 2023 року, № 3 від 15 червня 2023 року, № 4 від 16 червня 2023 року.

Після появи позивача на роботі, йому було надано право надати пояснення відсутності на роботі більше 3 годин 13, 14, 15 червня 2023 року, від чого він відмовився, що було зафіксовано у вищезазначених Актах.

Щодо своєї відсутності на роботі 16 червня 2023 року позивач надав пояснення у доповідній записці на ім`я заступника директора ОСОБА_8 , в якій зазначив, що він прийшов на роботу лише на годину пізніше, через те, що мав іспит на 10.00 з кримінального процесу в ПВНЗ «Академія рекреаційних технологій і права». При цьому надав до пояснення розклад, не затверджений відповідною установою і підписом посадової особи ПВНЗ «Академія рекреаційних технологій і права».

На виконання пункту 7.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, розпорядженням директора Інституту від 20 червня 2023 року № 304-р була створена відповідна комісія для проведення службової перевірки інформації щодо порушень позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку. Комісії позивач надав пояснення про те, що 16 червня 2023 він о 07.20 відбув до бібліотеки, о 11.05 перервав роботу у бібліотеці та перебував в укритті (метро «Льва Толстого») у зв`язку з тривогою та небезпекою ракетного удару. Прибув на роботу о 12.00.

У позовній заяві позивач пояснює свою відсутність на робочому місці 16 червня 2023 року тим, що їхав до Національної наукової медичної бібліотеки (вул. Гетьмана Петра Скоропадського, 7, станція метро Льва Толстого), проте у зв`язку з тим, що розпочалася повітряна тривога, поїхав на роботу. Не доїхавши до роботи позивач перебував у підземному переході поблизу метро «Шулявська».

Отже, матеріали справи містять різні пояснення позивача з приводу причин відсутності на робочому місці 16 червня 2023 року.

Судом встановлено, що наданими позивачем доказами не підтверджено наявність поважних причин його відсутності на робочому місці 13-16 червня 2023 року понад три години. При цьому, перебування в укритті під час повітряної тривоги є поважною причиною відсутності на робочому місці, однак така була врахована роботодавцем при звільненні і не зарахована позивачу в прогул.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 727/3114/21, від 22 грудня 2023 року у справі № 756/8875/21.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.

Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанови Верховного Суду від 26 січня 2024 року у справі № 643/19450/20, від 14 лютого 2024 року у справі № 537/4343/20.

Враховуючи вищевикладене, встановивши факт відсутності позивача на робочому місці 13-16 червня 2023 року понад три години та недоведеності наявності поважних причин такої відсутності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Посилання заявника на те, що звільнення позивача було обумовлене неприязним до нього відношенням зі сторони ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гераська М. Г. підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гераська Максима Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2024 року

Головуючий: Судді: