провадження 2-о/175/211/23
УХВАЛА

15 січня 2024 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України в Донецькій області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України в Донецькій області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Вивчивши надану заяву та додані до неї документи суд вважає за необхідне залишити її без руху для усунення недоліків.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.75 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно ст.19ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293ЦПК України суд розглядає справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно ч.3 ст.294ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно роз`яснень, викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Враховуючи тотожність відповідних норм ЦПК України, які регулювали питання щодо форми та змісту заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, станом на час прийняття Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року, та регулюють вказані питання станом на даний час, суд вважає за можливе врахувати вказані вище роз`яснення Верховного Суду України під час вирішення питання про можливість відкриття провадження в даній цивільній справі.

Таким чином, виходячи з положень ч.3ст. 294 ЦПК України, а також роз`яснень, викладених в Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.175,177 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.294,318 ЦПК України. Недотримання заявником вказаних вимог унеможливлює відкриття провадження у справі та є підставою для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 43 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померло. Згідно ч. 3, ч 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В силу вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно вимоги ч. 1 ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановлено, що заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177, 305, 306 ЦПК України.

Так, подана до суду заява, всупереч вимогам ст.175ЦПК України, не містить: відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у заявника, заінтересованої особи; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, в заяві відсутні чітко викладені обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи; не вказано свідками батьків, знайомих, друзів, родичів, які можуть підтвердити ці обставини; не вказані відомості про останнє місце роботи ОСОБА_2 ..

Статтею 306 ЦПК України встановлено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

При цьому, безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст.ст.43-44,47 ЦК України, підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісти відсутньою та померлою не є тотожними.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

У заяві не конкретизовано для якої мети необхідно заявнику визнати особу безвісно відсутньою, із заяви вбачається мета звернення до суду для зняття ОСОБА_2 з реєстрації за його місцем проживання, що фактично вирішується в позовному провадженні, оскільки існує спір про право.

Також заявнику слід зазначити в заяві останні відомі засоби зв`язку з її ОСОБА_2 , зокрема, останні відомі номери телефонів особи, яку вона просить визнати безвісно відсутньою та її близьких родичів або знайомих.

При цьому суддя зауважує, що залишення заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" N 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані,ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання заявником цих вимог на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Також слід зазначити, що у заяві не зазначено, коли і ким були отриманні останні відомості про місце перебування відсутньої особи, не зазначено останнє місце роботи відсутньої особи, не наведені факти, що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування такої особи, не вказані особи інших родичів чи співробітників, які можуть дати свідчення про місце перебування фізичної особи.

Предметом доказування в даній справі є: - безвісна відсутність громадянина; - наявність правової зацікавленості особи, що подає заяву про визнання громадянина безвісно відсутнім; - вживання заявником заходів до розшуку особи; - неможливість встановлення місця знаходження даної особи; - наявність обставин, що загрожували смертю фізичної особи, яка пропала безвісті; - наявність обставин, що дають підставу припустити її загибель від певного нещасного випадку; - існування обставин, що дають підставу вважати, що особа може умисно ховатися: знаходитися в розшуку, не бажає виплачувати аліменти або виконувати інші рішення суду тощо; - відсутність спору про право.

Вказані обставини заявником наведені не були.

Крім того, в заяві не зазначені організації, до яких необхідно робити запити за останнім місцем проживання відсутньої (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей, що перешкоджає здійснити суду належну підготовку до розгляду справи по суті, що передбачено ст. 307ЦПК України.

Виходячи із аналогії закону, у разі виявлення недоліків заяви, поданої в порядку окремого провадження, вважаю, що слід застосувати положення частин 1, 2 ст. 185 ЦПК України, якими передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України в Донецькій області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою залишити без руху та запропонувати заявникам не пізніше трьох днів з дня отримання вказаної ухвали усунути недоліки з додержанням вимог ст. ст. 175, 177, п. п. 1, 2 ч. 1, 305-306 ЦПК України.

У разі невиконання ухвали в зазначений термін, заява вважається не поданою та повертається заявнику.

Суддя -