Справа № 139/8/24
Провадження № 22-ц/801/989/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коломійцевої В.І., повний текст якого складено того ж дня,

у справі № 139/8/2024

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідач у справі є батьком їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час син є повнолітнім та навчається на першому курсі освітнього ступеня « ІНФОРМАЦІЯ_2 » факультету енергетики та інформаційних технологій Подільського державного університету, з 30 жовтня 2023 року, термін навчання - по 30 червня 2027 року, форма навчання денна, платна.

У зв`язку з навчанням сина ОСОБА_3 , вона як мати несе витрати, пов`язані з його утриманням та навчанням, оскільки він не отримує стипендію, працевлаштуватися змоги не має у зв`язку з навчанням та відсутністю у нього професії.

Батько ж матеріальну допомогу добровільно синові не надає, хоча є працездатним та може надавати йому таку допомогу. Крім того, батько ніколи не приймав участі у вихованні сина, не визнавав своє батьківство і таке батьківство встановлено в судовому порядку уже після досягнення дитиною повноліття, а її прохання сплачувати аліменти на дитину у добровільному порядку результатів не дали.

Вважає, що мінімальною сумою для забезпечення базових і біологічних потреб ОСОБА_3 будуть аліменти у твердій грошовій сумі 5 000 гривень щомісячно, яку просила стягнути із відповідача.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у закладі вищої освіти «Подільського державного університету», в розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень щомісячно, починаючи з 03 січня 2024 року, і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 23 років.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок на користь держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не враховано необхідності сина в базовому наборі продуктів харчування, непродовольчих товарів тощо, визначених Постановою Кабінету Міністрів від 11.10.2016 № 780, перелік яких вона навела в скарзі.

Крім того, суд не врахував витрати на проїзд сина від навчального закладу з м. Кам`янець-Подільського до с. Муровані Курилівці, які становлять 7 200 грн на місяць.

Вважає, що наявність у відповідача 3 групи інвалідності не є доказом того, що він не може працевлаштуватись і не має іншого заробітку, окрім пенсії.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив залишити рішення суду без змін. Вважає апеляційну скаргу безпідставною.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження в справі, а ухвалою від 15 квітня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (у даному випадку 30 000 грн (5 000 х 6 міс)), що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 09 листопада 2022 року ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язано компетентні органи внести відповідні зміни до актового запису про народження.

Відповідно до довідки старости Морозівського старостівського округу № 12/01 від 12 січня 2024 року та витягу з реєстру територіальної громади № 2024/001221270 від 05.02.2024 ОСОБА_3 проживає з позивачем.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття та є здобувачем вищої освіти 1 курсу освітнього ступеня «Бакалавр» факультету енергетики та інформаційних технологій, денної форми навчання спеціальності 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» «Подільського державного університету». Термін навчання - з 30 жовтня 2023 року до 30 червня 2027 року.

Відповідно до Договору № 192 від 06 листопада 2023 року про оплату освітньої послуги, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 72 тисячі гривень, за навчальний рік - 18 000 гривень.

З інформації ПП «Мурованокуриловецьке АТП «Перевізник» вбачається, що відповідач є засновником вказаного підприємства і розмір його частки в Статутному капіталі даного підприємства становить 19 %, що відповідає сумі у 570 гривень. Впродовж 2021-2023 років та поточного періоду 2024 року у зв`язку з важким фінансовим становищем підприємства, засновникам, в тому числі і ОСОБА_2 дивіденди не нараховувались і не виплачувались.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Вінницькій області № 548/5/02- 32-12-01-15 від 18 січня 2024 року єдиним доходом ОСОБА_2 з січня по вересень 2023 року є отримана стипендія у Михайловецькому ПАЛ в розмірі 2 450 гривень.

Відповідачем надано докази, що стверджуються, зокрема, випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0042733 про протипоказання до важкої фізичної праці та наявність з цієї підстави інвалідності 3 групи. Сума пенсії, яку ОСОБА_2 отримує по інвалідності становить 2 520 гривень в місяць.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебуває на його утриманні.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року відповідає вказаним вимогам, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача в частині стягнення аліментів у визначеному нею розмірі 5 000 гривень, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, не надано.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обов`язком позивача є доведення необхідності надання допомоги на період навчання, розмір необхідної допомоги, а також, що особа планує стягувати такі грошові кошти саме на витрати пов`язані з навчанням, оскільки батьки звільнені від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що не пов`язані з його навчанням.

Недоведення таких обставин може стати підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.

Такі висновки відображені й практиці Верховного суду, зокрема, Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 прийшов до наступних висновків: «Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).»

Тому звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо.

Обов`язок доведення того факту, що особа в силу тих чи інших обставин не може здійснювати сплату аліментів покладається на самого платника аліментів.

Разом з тим, доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається на позивача. Саме тому, при зверненні з позовною заявою до останньої необхідно долучити всі можливі докази того, що у позивача відсутній дохід, це може бути наприклад виписка по банківським рахункам отримувача аліментів, тощо.

Підсумовуючи вищевикладене, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Натомість позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, які витрати вона несе у зв`язку з навчанням сина, на що саме необхідні кошти, у чому саме полягає потреба у матеріальній допомозі сину, який навчається.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом, жодним чином не зазначає про розміри своїх доходів, не представила належних доказів, що її витрати на навчання сина є настільки великими, що потребують стягнення аліментів з батька у визначеному нею розмірі.

Як вбачається із доданого до позову договору про оплату освітньої послуги №192, укладеного між Подільським державним університетом та ОСОБА_3 , вартість навчання становить 72000 грн на весь строк навчання.

Відповідно до платіжних інструкцій, що містяться в матеріалах справи на рахунок навчального закладу - Подільського державного університету було здійснено перерахування коштів на загальну суму 18000 грн, призначення платежу - за оплату навчання, платник ОСОБА_3 .

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач долучила до апеляційної скарги скріншот з інформацією про середню вартість квитків за проїзд автобусом, які колегія суддів не приймає як доказ, оскільки такі до суду першої інстанції позивачем не подавались, а відтак не були предметом дослідження суду першої інстанції. Докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього у матеріалах справи відсутні.

Так, згідно із вимогами статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про витребування доказів.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до позовної заяви позивачем додано ті докази, які вона вважала за необхідне надати суду першої інстанції.

В той же час, на підтвердження свого майнового (матеріального) та сімейного становища відповідачем до відзиву надано відповідні докази.

Так, відповідно до виписки з акту огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності (довічно). Довідкою про доходи від Могилів-Подільського об`єднаного управління ПФУ підтверджується, що він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2520 грн (станом на грудень 2023 року).

До складу сім`ї відповідача входять дружина, повнолітня дочка та неповнолітній син, що підтверджується довідкою виданою Мурованокуриловецькою селищною радою від 15.01.2024 №55.

Крім того, відповідачем надано довідку про те, що він є засновником ПП «Мурованокуриловецьке АТП «Перевізник» і розмір його частки в Статутному капіталі даного підприємства становить 19 %, що відповідає сумі у 570 гривень. Проте, впродовж 2021-2023 років та поточного періоду 2024 року у зв`язку з важким фінансовим становищем підприємства, засновникам, в тому числі і ОСОБА_2 дивіденди не нараховувались і не виплачувались.

Відповідач також отримує стипендію в розмірі 2450 гривень, що підтверджуються довідкою Головного управління ДПС у Вінницькій області № 548/5/02- 32-12-01-15 від 18 січня 2024 року.

Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем надано належні та допустимі докази про розмір його доходу, який в сукупному становить 4970 гривень.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на необхідність забезпечення сина в базовому наборі продуктів харчування, непродовольчих товарів, тощо, визначених Постановою Кабінету Міністрів від 11.10.2016 №780.

Проте колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Мати та батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою - ст. 141 СК України.

Крім того, колегія суддів враховує, що за змістом ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру, зокрема, на утримання членів сім`ї (аліменти).

Отже, у разі задоволення позову в повному обсязі, розмір аліментів у сумі 5000 грн перевищуватиме дохід відповідача, і внаслідок їх стягнення будуть порушені права останнього.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, у розмірі, заявленому позивачем (5000 гривень), оскільки такий розмір перевищує дохід відповідача (4970 грн), апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів.

Аргументи позивача про те, що відповідач є працездатним чоловіком та у нього відсутні перешкоди для працевлаштування не заслуговують на увагу, оскільки вони не можуть вважатись беззаперечним доказом можливості відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, що просить позивач.

Інші докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, судом першої інстанції норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2024 року, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин