ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1163/24 Справа № 210/4172/23 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г.Г. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №210/4172/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Січкар Богдани Валеріївни про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року (суддя Строгова Г.Г.),

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного нотаріуса Січкар Богдани Валеріївни про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй належить на праві приватної власності 1/2 частини житлового будинку садибного типу, одноповерхового з масандрою, загальною площею 73,7 кв.м, з господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який було накладено в межах цивільної справи № 408/6954/12, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №13075733, виданої 04 вересня 2009 року, реєстраційний номер обтяження: 13075733 від 04 жовтня 2012 року. Просила суд зобов`язати приватного нотаріуса Січкар Б.В. зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку садибного типу, одноповерхового з масандрою, загальною площею 73,7 кв.м, з господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Січкар Богдани Валеріївни про зняття арешту з майна відмовлено.

З вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року, справу направити до суд першої інстанції для розгляду по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що арешт на 1/2 частини житлового будинку садибного типу, одноповерхового з масандрою, загальною площею 73,7 кв.м, з господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності, який було накладено в межах цивільної справи № 408/6954/12, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №13075733. Рішення суду, в рамках якого було накладено арешт на вказане майно, вступило в закону силу, але арешт знято не було, тому вона звернулась з позовом до суду першої інстанції, який направив справу за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області. Вважає, що відмова у відкритті провадження порушує її конституційне право на доступ до правосуддя.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Приватний нотаріус Січкар Б.В. в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2012 року у справі №408/6954/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт, зокрема на житловий будинок садибного типу, одноповерхового з мансардою, загальною площею 73,7 кв.м з господарськими спорудами і побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що заява ОСОБА_1 про зняття арешту з майна не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки вказана заява про право на реалізацію порушеного права розглядається в порядку визначеному статті 158 ЦПК України.

Такий висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

За положеннями частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (статті 156, 158 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

З роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно вимог процесуального закону, клопотання про скасування заходів забезпечення позову має бути вмотивованим.

З огляду на наведене, суд першої інстанції в своїй ухвалі обґрунтовано зауважив про необхідність подання до справи №408/6954/12 заяви про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2012 року, тому підстав для скасування такої ухвали не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права,тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста