Справа № 535/1445/22
Провадження № 2/535/33/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Мальцева С.О., секретар судового засідання Білик Н.О., за участі: представника позивача - адвоката Головко В.В. (дистанційно) представника відповідача - адвоката Светобатченко Є.М. (дистанційно) розглянувши у судовому засіданні в смт. Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні;-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на її користь заробітну плату у сумі 39 000 грн., за період з січня 2022 року по червень 2022 року; зобов`язати фізичну підприємця ОСОБА_2 виплатити її середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.06.2022 по 20.09.2022 включно в сумі 16 180, 5 грн.

В обґрунтування доводів позовної вимоги ОСОБА_1 послалася на те, що відповідно до трудового договору №1, укладеного 24 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , де її було прийнято на посаду покоївки. Пунктом 3 трудового договору передбачено виплату заробітної плати в розмірі не нижче законодавчо встановленого мінімального розміру. Законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2022 року становив 6 500 грн. З січня по червень 2022 року включно ФОП ОСОБА_2 не здійснила виплату заробітної плати ОСОБА_1 , що є порушенням пункту 3 договору. Загальна сума заборгованості за зазначений період складає 39 000 гривень. 21 червня 2022 року ФОП ОСОБА_2 звільнила ОСОБА_1 за згодою сторін (ст. 36 п.1 КЗпП України), не провівши повний розрахунок заробітної плати, чим створила заборгованість перед працівником. Також просила стягнути середній заробіток за час затримки при звільненні з 22.06.2022 по 20.09.2022 включно.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на те, відповідач визнає позовні вимоги щодо заробітної плати за січень та лютий 2022 року на суму 6500 грн за кожен місяць, ураховуючи податки та збори, встановлені законодавством України. Зазначається, що позивач припинила виконання трудових обов`язків 24 лютого 2022 року і не відновила їх. Вона була звільнена за згодою сторін 21 червня 2022 року. Також вказується, що позивач не відпрацювала жодного робочого часу з березня по червень 2022 року, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22 червня по 20 вересня 2022 року, стверджує відсутність підстав для виплати, оскільки затримка не сталася з вини роботодавця, і зазначає, що роботодавець звільняється від відповідальності за невиплату заробітної плати через бойові дії чи інші непереборні обставини.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні повністю.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до переконання, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_2 у трудових відносинах, з 24 квітня 2020 року працювала на посаді покоївки.

Відповідно до п. 3 Трудового договору заробітна плата позивачки ОСОБА_1 складала 6500 грн на місяць. Звільнена 21 червня 2022 року за згодою сторін відповідно ст. 36 п.1 КЗпП України на підставі наказу №2-к від 21.06.2022 року.

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить стягнути заробітну плату за період з січня по червень 2022 року.

Під час судового розгляду сторони визнали та не оспорювали того факту, що відповідач ОСОБА_2 сплатила позивачу ОСОБА_1 заробітну плату за січень та лютий 2022 року по 6500 грн. за кожен місяць.

Наведене також підтверджується матеріалами справи (а.с. 67-83; 169).

Разом з тим, з копій табелю обліку робочого часу за березень місяць, квітень місяць, травень місяць, червень 2022 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 не являлась на роботу (а.с. 44-47). Аналогічний факт підтверджується також відомостями страхувальника щодо страхових внесків за звітній рік 2022 (а.с. 100).

Допитані свідки у судовому засіданні, кожен окремо, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ОСОБА_10 , пояснили суду, що не бачили на робочому місці позивачку ОСОБА_1 у спірний період часу з лютого по червень 2022 року.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на її користь заробітної плати у сумі 39 000 грн., за період з січня 2022 року по червень 2022 року слід відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні позивача, суд першої інстанції установив наступне.

Позивач ОСОБА_1 звільнена 21 червня 2022 року за згодою сторін відповідно ст. 36 п.1 КЗпП України на підставі наказу №2-к від 21.06.2022 року.

18.08.2022 року позивач ОСОБА_1 зверталася з листом до відповідача ОСОБА_2 щодо досудового врегулювання спору (квитанція від 20.08.2022 та поштовий трек 542) (а.с. 10).

Матеріали справи свідчать, що відповідач ОСОБА_2 здійснила виплати по заробітній платі позивачу ОСОБА_1 у жовтні та листопаді 2022 році (а.с. 67-83).

Дані виплати здійснено відповідачем після звернення позивачки з позовною заявою до суду. Тобто, відповідач ОСОБА_2 заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в порушення норм ст. 116 КЗпП України позивачу ОСОБА_1 в день звільнення не виплатила

За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У відповідності з вимогами ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Як вбачається з відзиву, відповідач не наводить конкретних доказів, (як-то: довідки про зупинення нею підприємницької діяльності або податкової звітності за цей період часу тощо) чому саме у день звільнення ОСОБА_1 21 червня 2022 року за згодою сторін не можливо було здійснити виплати в наслідок бойових дій. При цьому суд зважає, що відповідач ОСОБА_2 в цей час вела табель робочого часу працівників та підписувала накази про звільнення таких працівників.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Отже, Середння заробітна плата = 241,5 * ( 7 робочих днів / +20 робочих днів / липень + 20 робочих днів / серпень + 20 календарних днів/ вересень) = 241,5*67= 16 180,5 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.06.2022 року по 20.09.2022 року включно в сумі 16 180, 50 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 259, 265, 268 ЦПК України, суд;-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, задовольнити частково.

Зобов`язати фізичну особу-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.06.2022 року по 20.09.2022 року включно в сумі 16 180, 50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі у вигляді судового збору за ці позовні вимоги у розмірі 992,40 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )

на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана через Котелевський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2024 року

Суддя: С.О. Мальцев