Справа № 369/1539/21
Провадження № 2/369/2900/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Херенкової К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 лютого 2018 року о 08.45 на вул. М. Максимовича у м. Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Kia Mohave, д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності свого маневру та вчинив зіткнення з автомобілем Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить Позивачу на правів власності, що призвело до пошкодження транспортного засобу, чим порушив п.п.2.3 б, 10.1 ПДР України, тобто здійснив дії, передбачені ст.124 КУпАП. Поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був відсутній. Вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року. Відповідно до додатків до протоколу про адміністративне правопорушення БД №413319 транспортному засобу були завдані такі пошкодження: пошкоджено праве дзеркало, праві передні двері, праве переднє крило, бампер передній. Відповідно до Рахунку на оплату № БП147 від 13 січня 2021 року сума завданої Відповідачем шкоди становить 23 130,41 грн. Зазначає, що неодноразово зверталася до Відповідача протягом майже 3 років з пропозицією добровільно відшкодувати завдану шкоду, проте відповідач відмовляється від здійснення відшкодування.

На підставі наведеного, просила суд:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 130,41 грн та суму понесених судових витрат.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2022 року постановлено викликати сторони в судове засідання.

23.08.2022 року на адресу суду від представника Відповідача ОСОБА_2 - адвоката Джерелюка Юрія Вікторовича надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити у задоволенні позову. Не погодився з тим, що Позивачем зазначено, що розмір завданої шкоди має бути відшкодований особою, винною у дорожньо-транспортній пригоді, тобто Відповідачем. Зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини (з відшкодування шкоди) поєднуються з відносинами страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (що виникають на підставі договору або закону), боржником у такому деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування (регламентної виплати) виступає саме страховик (МТСБУ) завдавача шкоди. Цей страховик (МТСБУ), хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Зазначає, що якщо потерпілий не звернувся із заявою встановленого зразка до страховика (МТСБУ) впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна його майну і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, то обов`язок страховика (МТСБУ) по відшкодуванню завданої шкоди не виникає. Вказує, що подані Позивачем матеріали не містять доказів того, що протягом року від часу виникнення ДТП вона зверталась в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до МТСБУ із заявою встановленої форми про відшкодування завданої їй шкоди, а також нею не надано доказів того, що пропуск річного строку мав місце з причин, що не залежали від її волі, тому підстав для задоволення позову немає. Також зазначає, що ОСОБА_3 з метою надання послуг з ремонту автомобіля, звернувся до ТОВ «Богдан - Авто Поділ» не одразу після ДТП, а лише 13.01.2021 року, тобто після спливу майже трьох років від дати завдання транспортному засобу матеріального збитку. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивач сплатив ТОВ «Богдан-Авто Поділ» вартість наданих послуг (ремонтних робіт), а відтак неможливо встановити, що саме заявлена Позивачем сума є реальним збитком, понесеним у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Також зазначає, що рахунок на оплату №БП 147 від 13.01.2021 року не є належним доказом завданого збитку у розумінні ст.77 ЦПК України. Копія рахунку №БП147 від 13.01.2021 не є підтвердженням вартості завданого збитку, а є фактично комерційною пропозицією ТОВ «Богдан-Авто Поділ», яка без надання доказів оплати вартості запропонованих послуг та їх надання, може бути вищою від інших конкурентних надавачів подібних послуг. Сумнів у достовірності як завданого збитку, так і його розміру викликає також характер пошкоджень, описаних у протоколі про адміністративне правопорушення БД №413319. Вказує, що у протоколі зазначено, що автомобіль Позивача зазнав наступних пошкоджень: праве дзеркало, передні двері, переднє праве крило та бампер з правової сторони, однак згідно зі схемою ДТП, транспортний засіб Відповідача не здійснив наїзду на автомобіль Позивача таким чином, щоб пошкодити його бампер, що власне підтверджено графічним зображенням автомобілів, а отже і роботи, наведені у пунктах 1-4 рахунку не відповідають дійсності. Не погоджуючись із схемою дорожньо-транспортної пригоди, Відповідач свій підпис ц примірнику ставити відмовився, що підтверджується протоколом, наданим Позивачем. Крім того, представник Відповідача не погодився з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які планує понести Позивач.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час була повідомлена належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов представник відповідача просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 лютого 2018 року о 08.45 на вул. М. Максимовича у м. Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Kia Mohave, д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився у безпечності свого маневру та вчинив зіткнення з автомобілем Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, що призвело до пошкодження транспортного засобу, чим порушив п.п.2.3 б, 10.1 ПДР України, тобто здійснив дії, передбачені ст.124 КУпАП.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено Адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Відповідно до додатків до протоколу про адміністративне правопорушення БД №413319 транспортному засобу були завдані такі пошкодження: пошкоджено праве дзеркало, праві передні двері, праве переднє крило, бампер передній.

Відповідно до Рахунку на оплату № БП147 від 13 січня 2021 року, сплаченого ОСОБА_3 на рахунок ТОВ «Богдан-Авто Поділ» сума завданої Відповідачем шкоди становить 23 130,41 грн.

На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до Вимоги, надісланої ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 , позивач просила в строк до 01.02.2021 року відшкодувати їй шкоду, завдану Відповідачем при керуванні транспортним засобом 05.02.2018 року у розмірі 23 130, 41 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, задану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини.

Згідно із ч.2. ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 ст.1187 ЦК України містить лише два виключення, які звільняють водія від відшкодування шкоди. Так, зокрема, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих сторонами доказів, при вчиненні ДТП відповідач не знаходився під впливом непереборної сили, як і не встановлено умислу водія іншого автомобіля на завдання шкоди своєму транспортному засобу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Суд встановив, що на виконання вимог вказаного Закону цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV).

Згідно з підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як убачається з матеріалів справи, потерпіла особа не подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до МТСБУ, а подала позов до винуватця ДТП, разом з тим, чинним законодавством не передбачено обов`язкового звернення до МТСБУ для відшкодування шкоди, завданої ДТП, у випадку, якщо власник транспортного засобу, який визнаний винуватим у вчиненні ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

На підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу на правів власності, останній надав рахунку на оплату № БП147 від 13 січня 2021 року завданої відповідачем шкоди, разом з тим, суд вважає, що вказаний доказ є неналежним з огляду на вимоги ЦПК України.

Так, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою даної норми, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляд справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, факт отримання пошкоджень транспортного засобу позивач підтверджує протоколом про адміністративне правопорушення БД№ 413319 від 05.02.2018 року, відповідно до якого автомобіль отримав такі пошкодження: праве дзеркало, праві передні двері, праве переднє крило, бампер передній.

Водночас матеріали справи не містять висновку експерта щодо дослідження пошкоджень та вартості ремонту автомобіля.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Порядок визначення експертами вартості завданого збитку здійснюється на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних засобів, що затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 (у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України за № 1335/5/1 159 від 24.06.2009). Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», а також Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, та іншими -правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна.

На підставі наведеного, копія рахунку №БП147 від 13.01.2021 не є підтвердженням вартості завданого збитку, крім того, матеріали справи не містять і доказів того, що саме позивач сплатив ТОВ «Богдан-Авто Поділ вартість наданих послуг ( ремонтних робіт).

Таким чином, рахунок на оплату № БП147 від 13 січня 2021 року є неналежним та недопустимим доказом у справі.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно дост.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, понесених ним судових витрат.

На підставі вищевикладеного, ст. 16, 22, 1166, 1187 ЦК України, та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. О. Фінагеєва