Провадження № 2/953/1045/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря - Бірукової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Анна Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полехіна Алла Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

10.11.2020 до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення. В котрій позивач просить : встановити факт володіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_2 та була ним заповідана по заповіту від 24 червня 2009 року за реєстровим №1485, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Полехіною А.М., Глубокому Ю.І. та Глубокій О.Ю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, який постійно мешкав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

24.06.2009 року ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я позивача та ОСОБА_4 , в якому він заповідав останнім квартиру належну йому на праві власності АДРЕСА_2 , що був посвідчений ПН ХМНО Полехіною А.М. за реєстр. №1485.

23.03.2018 року приватним нотаріусом ХМНО Гуменною А.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом зазначено квартиру АДРЕСА_2 , а заповідано квартиру АДРЕСА_1 .

В процесі прийняття спадщини зібрані дані на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 володів на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_2 , що свідчить про допущення помилки при складенні заповіту, встановлення даного факту в позовному провадженні необхідно позивачу для реалізації його спадкових прав у звязкуз чим він звернувся до суду.

10.11.2020 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Майстренка О.М. (а.с.25).

12.11.2020 ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Майстренко О.М. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення. Призначено підготовче судове засідання у загальному порядку у справі на 22.12.2020 о 13.00 годині (а.с.26).

28.05.2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Захарова О.О. відповідно до якого зазначили про необхідність відмови ОСОБА_1 в позовних вимогах до ОСОБА_2 у встановленні факту володіння ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_2 , яка була ним заповідача по заповіту від 24.06.2009 за реєстровим №1485, оскільки твердження позивача, що він та ОСОБА_5 є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 є неправдивою інформацією. 10 листопада 2020 Київським районним судом м. Харкова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Литвинюк Лариса Василівна, Харківська міська рада про визнання недійсним договору-купівлі продажу квартири, скасування державної реєстрації, витребування квартири з чужого незаконного володіння відмовлено. Долучена до позову копію заповіту від 24.06.2009 р. згідно якого ОСОБА_3 заповідає зовсім іншу квартиру, яка має АДРЕСА_1 . У заповіті є схожість між номером будинку та квартирою в якій був зареєстрований заповідач ( ОСОБА_3 ), та номером будинку та квартирою яку він заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , але вони є різними об`єктами нерухомості. Як вказував Позивач, при розглдяі справи в Київському районному суді м.Харкова, він та ОСОБА_5 начебто є родичами ОСОБА_3 , та нібито провідували його та навіть їздили до спільних родичів. Дивним виглядає те, що протягом 9 років з моменту складання заповіту, ні Глубокий ні ОСОБА_5 не звернули уваги, яку саме квартиру їм заповів ОСОБА_3 , хоча основний текст Заповіту складається лише з 8 (восьми) рядків. Протягом 9 років, ні Позивач ні ОСОБА_5 не звернулися до нотаріуса з заявою про внесення змін до заповіту, що доводить, що Позивач та ОСОБА_5 розуміли яку саме квартиру їм заповідає ОСОБА_3 , так як Позивач в Київському районному суді м x. Харкова зазначав, що заповіт було складено в 2009 р. після поїздки у м. Костянтинівку разом з ОСОБА_3 , тобто з 2009 р. Позивач та ОСОБА_5 знали про існування заповіту. 21.10.2017 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Литвинюк Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 609, вона є власницею квартири АДРЕСА_2 . Також в Київському районному суді м. Харкова та в Харківському апеляційному суді, розглядалась цивільна справа № 640/7442/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Полехіна А. М., приватний нотаріус ХМНО Гуменна А.А., ОСОБА_7 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 30 жовтня 2018 р. рішенням Київського районного суду м, Харкова у задоволенні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , було відмовлено в повному обсязі, 05 лютого 2019 р. Постановою Харківського апеляційного суду в цивільній справі № 640/7442/18, рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 р.. було залишено без змін. Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не є спадкоємцями ОСОБА_3 , дана позовна заява направлена не на встановлення юридичного факту щодо володіння ОСОБА_3 , квартирою АДРЕСА_2 , а на зміну умов заповіту які позивач хоче внести після смерті ОСОБА_3 (заповідача) тобто без волевиявлення особи, яка складала заповіт. (а.с.42-44).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

04.04.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа №643/17382/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення розподілена судді Октябрського районного суду м. Полтави Блажко І.О.

26.07.2023 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Анна Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полехіна Алла Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення - передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова (61168, місто Харків, вулиця Валентинівська, 7 Б).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2023 року позовну заяву передано судді Юрлагіній Т.В.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року підготовче провадження закрито справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим.

В судове засідання від представника позивача ОСОБА_1 адвокат Харченко К.С. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, наполягає на задоволенні позовних вимог.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена.

В судове засідання від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Захарова О.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача відповідно до якої зазначив про проведення судових засідань та розгляд справи, без його участі та участі відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі та прохає відмовити ОСОБА_1 в позовних вимогах до ОСОБА_2 у встановлені факту володіння ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_2 , яка була ним заповідана по заповіту від 24.06.2009, за реєстровим №1485.

В судове засідання третя особа ПН Харківського МНО Гуменна А.А. не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена.

В судове засідання третя особа ПН Харківського МНО Полехіна А.М. не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені наступні обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер (а.с. 8).

24 червня 2009 року ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яким він заповів квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений ПН ХМНО Полехіною А.М. за реєстровим №1485 (а.с. 9).

Постановою ПН ХМНО ОСОБА_9 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 березня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке залишилось після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 на підставі того, що протягом встановленого шестимісячного строку ними не були подані відповідні заяви про прийняття спадщини, та зі спадкоємцем на час відкриття спадщини вони не проживали, а також у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом зазначено квартиру АДРЕСА_2 , а заповідано квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 10-11).

З відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 17.09.2018 року, вбачається, що згідно матеріалів обліку станом на 31.12.2012 року на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР проведено реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.10.1995 року Національним науковим центром Харківського фізико - технічного Інституту р. № 1327. Згідно реєстру урбанонімів затвердженому рішенням IX сесії міської ради XXIV скликання від 25.12.2002 року, чинна назва «пр. Академіка Курчатова» (а.с. 19)

Згідно з відповіддю - штампом Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (відділ адресно - довідкової роботи) ГУ ДМС України в Харківській області від 19.07.2018 року, ОСОБА_3 17.05.1942 за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 18)

Згідно з відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 30.07.2018 року, матеріали інвентаризаційної справи на нерухоме майно, за адресою, АДРЕСА_2 у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР не створювались та не обліковуються. (а.с. 20)

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивнимиі об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 7 жовтня 2021 року, встановлено що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05.02.2019, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 квітня 2018 року №120737756 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Литвинюк Л.В. за №609.

Із зазначеного договору вбачається, що 21 жовтня 2017 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . Також з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2017 року від ОСОБА_3 на ім`я відповідача по справі була видана нотаріально посвідчена довіреність про представлення інтересів ОСОБА_3 та наділення ОСОБА_2 повноваженнями згідно переліку (Т.1 а.с.223).

Отже, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , вони не набули права оспорювати договір купівлі-продажу належної ОСОБА_3 квартири від 21.10.2017, оскільки зазначеним правочином не порушені їх спадкові права та інтереси.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 слід відмовити, проте не погоджується з тим, що відмовити слід у зв`язку з неправильно обраним способом захисту їх прав. Відмовити в позові про визнання недійсним правочину, а отже, й у задоволенні позову про скасування рішення про державну реєстрацію слід з підстав того, що оспорюваним правочином не порушені права позивачів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив заяву позивачів про зупинення провадження у дійсній цивільній справі до розгляду кримінального провадження № №0000453 від 05.05.2018, не свідчать про незаконність рішення суду від 10.11.2020. Судами першої та апеляційної інстанції вже встановлено, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки їх права ОСОБА_2 не порушені, вони не є спадкоємцями ОСОБА_3 . Кримінальним провадженням №0000453 від 05.05.2018 не встановлюватиметься включення позивачів у дійсній цивільній справі до кола спадкоємців ОСОБА_3 , тому суд першої інстанції правомірно відмовив позивачам у зупиненні провадження у цивільній справі № 640/9985/18 до розгляду кримінального провадження № №0000453 від 05.05.2018.

Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення відповідача та представника відповідача, суд виходить з наступного:

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено у частині першій статті 315 ЦПК України.

Вимоги до змісту рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, викладено у частині першій статті 319 ЦПК України.

Так, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту позовної вимоги про встановлення факту володіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_2 та була ним заповідана по заповіту від 24 червня 2009 року за реєстровим №1485, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Полехіною А.М., Глубокому Ю.І. та Глубокій О.Ю. позивач фактично намагається довести факт того, що ОСОБА_3 за життя мав волевиявлення на складання заповіту саме за адресою його реєстрації та об`єкта нерухомого майна, який йому належав на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 , а не як зазначено у заповіті за адресою АДРЕСА_2 , змінивши при цьому зміст заповіту у не передбачений законом спосіб. Встановлення цього факту йому потрібне для реалізації спадкових прав на нерухоме майно. Разом з цим, слід також враховувати виходячи зі змісту положень статей 46, 47, 48 ЦПК України, які регулюють питання цивільної процесуальної правосуб`єктності, висновок суду по суті позовних вимог не може стосуватися прав суб`єктів матеріальних відносин, які померли. Цей юридичний факт не може бути встановлено у судовому рішенні, оскільки не доведено, що за життя ОСОБА_3 мав волевиявлення на складення заповіту на майно яке йому належало на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Анна Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полехіна Алла Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення в повному обсязі за наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, в задоволенні позову позивачу, звільненого від сплати судового збору, відмовлено, суд вважає за необхідним судові витрати в частині сплати судового збору віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Анна Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полехіна Алла Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Судові витрати в частині судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 ,

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ,

Треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Анна Анатоліївна (адреса: АДРЕСА_7), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Полєхіна Алла Миколаївна ( адреса: АДРЕСА_6 )

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2024 року.

СУДДЯ: Т.В. Юрлагіна