Справа № 529/183/24
Провадження № 2/529/170/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.

при секретарі Звягольській В.А.

з участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 , 05.03.2024 звернулась до Диканського районного суду Полтавської області з позовною заявою у якій просить збільшити розмір аліментів, а саме стягувати з відповідача ОСОБА_1 , на її користь, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку доходу останнього.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона та відповідач ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21.03.2014 з відповідача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі - 800 грн., щомісячно, починаючи з 05.02.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка ОСОБА_2 вказує, що з часу прийняття зазначеного рішення суду минуло понад дев`ять років та на даний час сума в 800 грн. є меншою за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому не відповідає положенням Сімейного Кодексу України.

Крім того, позивачка ОСОБА_2 вказує, що внаслідок ускладнення економічної ситуації в державі, зросли ціни на товари та послуги, неповнолітня дочка ОСОБА_3 стала дорослішою та відповідно змінився обсяг її потреб. Таким чином, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки є недостатнім, оскільки в силу збільшення віку дитини вона природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

11.03.2024 відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, однак подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову зазначивши наступне. Він є внутрішньо переміщеною особою. На даний час не працює, а доглядає за матір`ю, яка є інвалідом першої групи та з нею проживає. Неповнолітній дочці ОСОБА_3 придбав мобільний телефон, макбук, при можливості перераховує кошти на утримання. При цьому зазначив, що деякий час неповнолітня донька ОСОБА_3 проживала з ним. Також відповідач ОСОБА_1 зазначив, що він має другу дитину, яка проживає зі своєю матір`ю, якій також добровільно допомагає матеріально. Вказує, що кошти, які призначенні як аліменти використовує колишня дружина не за призначенням, дочка погано навчається, а мати не слідкує за нею.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

21.03.2014 рішенням Диканського районного суду Полтавської області з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 (після укладення шлюбу ОСОБА_6 ), на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 05.02.2014 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-13).

В подальшому на підставі вказаного рішення суду, 21.03.2014 Диканським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист №529/118/14-ц, який звернуто до примусового виконання ВДВС Садовського РУЮ Херсонської області (а.с.14-15).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, заборгованість згідно виконавчого листа №529/118/14-ц, станом на 01.01.2024. складає 65 277 грн. 46 коп. (а.с. 17-18).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтями 183, 184 СКУкраїни, встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові КЦС ВС № 712/6313/21 від 22.08.2022 року.

В будь якому випадку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого встановленим порядком введено воєнний стан з 05 год.30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по даний час. Військовий стан, зумовив зріст інфляції, наслідком чого є збільшення цін на товари та послуги.

Крім того, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підлітком, та в силу свого віку вже має потреби, які з сумою аліментів, які стягуються з її батька ОСОБА_1 в сумі 800 грн., неможливо забезпечити, при цьому зберігши рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини.

В судовому засіданні досліджено роздруківки руху коштів по картці відповідача ОСОБА_1 , з яких вбачається, що з 08.09.2023 по 23.02.2024 здійснено списання коштів на рахунок Дикансього ВДВС на виконання виконавчого документу №529/118/14-ц, однак вказані кошти йшли на погашення заборгованості по такому виконавчому провадженню.

Крім того, як вбачається з належно завіреної копії Акту №113 від 13.07.2023, ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю ОСОБА_8 без реєстрації, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26).

При цьому твердження відповідача ОСОБА_1 , що він має на утриманні іншу дитину від іншого шлюбу не підтверджено належними доказами.

Крім того, факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а в даному випадку для зміни способу стягнення аліментів (постанова Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №715/2073/20).

Відповідно до ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відеозапис, поданий відповідачем ОСОБА_1 до суду на флеш карті, не може вважатись електронним документом в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19.

Крім того записи на флешнакопичувачі, що надані відповідачем не стосуються предмета позову, тому не приймаються судом до уваги.

У ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_9 про зміну способу стягнення аліментів дійсно ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини дочки ОСОБА_3 .

Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.. 192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., від сплати якого позивачка звільнена.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 березня 2014 року у справі № 529/118/14-ц у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Єлизаветівка Приморського району Запорізької області, зареєстрованого по АДРЕСА_2 , фактично проживаючого: АДРЕСА_3 , не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 19.04.2024

Головуюча: Л.Є. Петренко