Єдиний унікальний номер 719/566/23
Номер провадження 2/719/14/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

за участю секретаря Скрипник Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2023 року в суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони 13.02.2016 року уклали шлюб, який на сьогоднішній день не розірвано, оскільки позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ще перебуває на розгляді в Новодністровському міському суді Чернівецької області. Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачкою у м. Новодністровськ та перебуває на її утриманні. Просила врахувати суд, що являється інвалідом 3-ої групи безстроково по причині загального захворювання, а тому не може повноцінно працювати за професією, так як ОСОБА_1 рекомендована лише легка праця. Позивачка через свій стан здоров`я не взмозі самостійно утримувати дитину, яка постійно дорослішає та потребує більших матеріальних затрат. Натомість відповідач є працездатною особою із стабільним фінансовим доходом, працює на території України та є військовослужбовцем.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 20.12.2023 р. виконавчих проваджень про стягнення аліментів з відповідача станом на грудень 2023 року на виконанні не перебуває.

З огляду на наведене, просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Ухвалою суду від 27.12.2023р. відкрито спрощене позовне провадження із викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання на 23 січня 2024 року о 10 год. 30 хв., яке в подальшому було відкладено на 30 січня 2024 року о 11 год. 30 хв.

28 грудня 2023 року відповідач подав відзив, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачка та їх спільна донька були обдаровані у 2017 році квартирою у м. Миколаїв. При укладенні договору дарування між сторонами була усна домовленість про те, що ОСОБА_1 в порядку ст. 190 СК України не буде вимагати від ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 та у випадку появи в житті позивачки іншого співмешканця, остання зобов`язувалась повернути відповідачу подаровану ним нерухомість. Також зауважив, що у нього на утриманні перебуває донька від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій згідно з рішенням суду ОСОБА_2 сплачує аліменти 1/6 від усіх своїх доходів, та мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом 2 групи, яку також утримує відповідач.

З урахуванням вищенаведених обставин, вважав, що з нього підлягають стягнення аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частини його доходів, хоча у прохальній частині відзиву на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову повністю та надати сторонам можливість у добровільному порядку домовитись про спільне утримання дитини.

08 січня 2024 року ОСОБА_2 подав доповнення до відзиву на позовну заяву, у якому вказав, що заперечує припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства із позивачкою з травня 2022р., так як в цей період сторони спільно проживали півроку у с. Михалкове, Чернівецької області. В подальшому, в кінці 2022 року, коли ОСОБА_1 переїхала до м. Новодністровськ, після призову відповідача на військову службу, останній підтримував спілкування із сім`єю, брав участь в матеріальному забезпечені дружини, в тому числі оплачував витрати на її лікування та побутові потреби, супроводжував останню до медичних закладів для проведення обстежень та лікування, спільно проводив із сім`єю дозвілля під час відпусток. Повідомляє, що у серпні 2023р. дружина із дитиною приїхали жити до м. Миколаїв, де сторони протягом майже всього 2023 року підтримували подружні відносини. В жовтні 2023 року ОСОБА_1 переїхала разом з донькою ОСОБА_3 до свого співмешканця ОСОБА_6 у м. Новодністровськ, де проживає разом з ним по теперішній час.

Відповідач вважає, що допоки не буде розглянута у Новодністровькому міському суді Чернівецької області позов ОСОБА_1 до відповідача про розірвання шлюбу, провадження у даній справі про стягнення аліментів із ОСОБА_2 слід зупинити. Пізніше, у судовому засіданні 23 січня 2024 року ОСОБА_2 просив зупинити провадження у справі також з підстав перебування ним на військовій службі у ЗСУ.

Окрім того, вказав, що згідно з висновком Військово - лікарської комісії (акт N 1035 від 10 жовтня 2023 року) відповідача визнано обмежено придатними за ст. 26б (катаракта лівого ока) та 38 в (ревматична хвороба хребта), внаслідок чого ОСОБА_2 не може повноцінно служити у лавах ЗСУ, натомість позивачка протягом всього їхнього подружнього життя, і навіть до оформлення відповідної групи інвалідності, не працювала жодного дня.

15 січня 2024 року ОСОБА_2 подав клопотання, у кому просив не брати до уваги та відхилити Акт обстеження умов проживання дитини, наданий позивачкою; дати запит до органу опіки та піклування Новодністровської міської ради з вимогою про складення Акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 належним чином, де вказати особу ОСОБА_7 , як таку, що теж проживає з дитиною сторін; та задати у судовому засіданні ОСОБА_1 наведений перелік питань.

В обгрунтування заявленого клопотання вказав, що позивачка надала сфальшований Акт обстеження умов проживання дитини, який не відповідає обставинам справи, так як ОСОБА_1 ніде не працює та має статус ВПО, а за адресою АДРЕСА_1 , крім позивачки та ОСОБА_3 , проживає також співмешканець позивачки ОСОБА_6 , який повністю утримує ОСОБА_1 . На думку відповідача, проживання їхньої із позивачкою спільної доньки разом із ОСОБА_6 порушує інтереси дитини, оскільки остання стала свідком застосування насильства по відношенню до її батька зі сторони співмешканця матері.

19 січня 2024 року відповідач подав клопотання, у якому просив долучити до матеріалів справи рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2019 року, Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2013 року, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та разом з тим встановити адекватний розмір аліментів на дитину у розмірі 1/8 від всіх доходів відповідача, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму. У своєму клопотанні ОСОБА_2 зауважив, що під час спільного із позивачкою шлюбу остання поводила себе негідним чином, залицяючись до інших чоловіків як в Україні, так і за кордоном через мережу Інтернет. Через таку поведінку ОСОБА_1 позивачка на даний час має декілька джерел доходів від різних чоловіків, тому, на думку відповідача, він не зобов`язаний надавати допомогу такій дружині, яка його зраджує.

Позивачка систематично отримує виплати на себе та дитину як ВПО в загальній сумі 5000 грн. та 2500 грн. аліментів на утримання ОСОБА_3 , не рахуючи фінансову допомогу співмешканця ОСОБА_6 , відтак визначений ОСОБА_2 розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини усіх його доходів є виправданим та адекватним, хоча відповідач у прохальній частині клопотання та своїх відзивів просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте 18.01.2024 року подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. У зв`язку з неявкою позивачки в судове засідання 23.01.2024 року відповідач не наполягав на задоволенні свого клопотання в частині поставлення ОСОБА_1 певного переліку питань.

Відповідач ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в таке 30.01.2024 року не з`явився, однак 23.01.2024 року в судовому засіданні висловив свою позицію щодо заявлених позовних вимог, яка була аналогічна доводам ОСОБА_2 у його відзивах до позовної заяви. При цьому, відповідач зауважив, що погоджується виплачувати аліменти на ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини його доходів, просив врахувати стан його здоров`я, перебування на його утриманні іншої дочки та хворої матері, відсутність у нього майна, добровільне відчудження нерухомості на користь позивачки та їх спільної дитини, утримання ОСОБА_1 її співмешканцем. Також відповідач просив вирішити питання про стягнення з нього аліментів на утримання доньки не з моменту подачі ОСОБА_1 позову до суду, а з дня ухвалення судом рішення, оскільки ОСОБА_2 в січні 2024 року вже сплатив на користь ОСОБА_3 2500 грн. аліментів.

23 січня 2024 року ОСОБА_2 з метою мирного врегулювання спору було надано проект мирової угоди, у зв`язку з чим було оголошено перерву в судовому засіданні до 30.01.2024 року для вручення судом проекту угоди позивачці.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення 30.01.2024 року судового засідання за відсутності сторін по справі та завершення судового розгляду, з огляду на відсутність інших доказів, які необхідно досліджувати.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу 30.01.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив, що 13 лютого 2016 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 44, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 26.11.2022р. Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 24.05.2016р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Згідно актом обстеження сім`ї від 19 грудня 2023 року, довідками від 31.10.2022 № 7703-, 7703- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 проживає за адресою - АДРЕСА_1 , разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.

При цьому, суд відхиляє доводи ОСОБА_2 щодо фальсифікації Акту обстеження сім`ї від 19.12.2023 року, оскільки останній містить всі необхідні реквізити, підписаний депутатом місцевої ради та сусідами позивачки, засвідчує обставини місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та перебування спільної дочки на утриманні позивачки, які визнаються самим відповідачем як у відзивах до позовної заяви, так і усних поясненнях. Фактично оспорення акту обстеження сім`ї від 19.12.2023 року зі сторони ОСОБА_2 обгрунтовується незазначенням у даному документі співмешканця ОСОБА_6 як власника облаштованої для проживання квартири, якою користується позивачка з дитиною. На думку відповідача, в акті повинно бути вказано про утримання спільної із позивачкою дитини ОСОБА_1 за рахунок коштів ОСОБА_6 .

Разом з тим, суд звертає увагу, що чинне законодавство України не містить вичерпний перелік вимог, яким має відповідати акт обстеження сім`ї, та відомості, що зазначаються у ньому, оскільки даний письмовий документ складається у довільній формі. При цьому, суд невправі вказувати відповідному суб`єкту владних повноважень, які конкретно відомості останній повинен вказати в акті обстеження сім`ї.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача

від 15.01.2024 року про відхилення Акту обстеження сім`ї від 19.12.2023 року та надання запиту до органу опіки та піклування Новодністровської міської ради з вимогою про складення Акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 належним чином.

Також судом встановлено, що позивачка має інвалідність третьої групи, призначеної безстроково по причині загального захворювання, їй протипоказане значне фізичне та емоційне навантаження, контакт із значним джерелом теплового випромінення та рекомендована лише легка праця, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААГ №509297 від 04.10.2023 року.

Згідно з отриманими 08.01.2024 року відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 не отримувала дохід у 2022-2023 роках, окрім благодійної допомоги, натомість відповідач на сьогоднішній день отримує виплати як військовослужбовець, що вбачається з матеріалів справи, а саме, копії військового квитка серії НОМЕР_3 від 21.09.2023р., форми ОК-5, витягу з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, та визнається самим ОСОБА_2 .

При цьому, відповідач просив зупинити провадження у справі в тому числі з підстав проходження ним служби в ЗСУ.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Не заперечуючи факту проходження відповідачем військової служби у ЗСУ, суд зауважує, що імператив зупинення провадження у справі, закріплений у положеннях ст. 251 ЦПК України, викликаний неможливістю брати участь у розгляді справи через проходження військової служби у ЗСУ та забезпечення судом можливості стороні по справі реалізувати своє право на судовий захист та принципу змагальності сторін. Натомість ОСОБА_2 , окрім надання декількох письмових відзивів до позовної заяви із сформованою позицією по справі, приймав особисту участь у судовому засіданні 23.01.2024 року, коли здійснювався розгляд справи по суті та були дослідженні всі матеріали справи.

Таким чином, зупинення провадження по справі з підстав проходження відповідачем військової служби у ЗСУ, з огляду на реалізацію ОСОБА_2 свого права надання власних доказів та висловлення позиції щодо позовних вимог, не виправдовуватиме мету вчинення такої процесуальної дії, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з цих підстав слід відмовити.

Згідно з частинами першою та другою статті 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Таким чином, положення зазначеної статті застосовуються виключно з метою припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що 27.04.2017 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування відчужив позивачці та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожній у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Договором дарування квартири від 27.04.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В.

Матеріали справи не містять належні та допустимі докази того, що відповідач подарував квартиру своїй дитині в рахунок саме аліментних платежів або з метою припинення права на аліменти для дитини. Суд звертає увагу, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Крім того, квартира була подарована доньці під час сумісного проживання сторін разом із дитиною однією сім`єю.

Окрім того, посилання ОСОБА_2 на наявність усної домовленості між сторонами про правову природу договору дарування квартири в порядку ст. 190 СК України спростовується самим фактом подання ОСОБА_1 позову про стягнення аліментів.

Статтею 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Натомість надана відповідачем розписку позивачки від 26.04.2017 року не є належним доказом, оскільки не стосується предмету доказування, а тому судом до уваги не береться.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, окрім стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, враховує також інші обставини, що мають істотне значення.

На думку суду, добровільне безоплатне відчуження відповідачем на користь дитини та позивачки квартири у м. Миколаєві, а відтак забезпечення їх житлом, є тією обставиною, що має істотне значення для визначення розміру аліментів, однак не позбавляє батька обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виходячи з положень ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, чинне законодавство при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини не ставить умовою факт розірвання шлюбу.

Відповідач у клопотанні від 08.01.2024 року посилався на важливість зупинення провадження до вирішення справи про розірвання шлюбу між сторонами у зв`язку із тим, що у тій справі сторонам наданий строк на примирення до 17 березня 2024 року.

У відповідності до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

Оскільки перебування сторін у зареєстрованому шлюбі не впливає на можливість вирішення судом питання про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд не вважає, що існують підстави для зупинення провадження у справі, передбачені п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, а тому у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 пророзірвання шлюбу між сторонами слід відмовити.

Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Окрім досліджених вище судом обставин, встановлено також, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває його донька від першого шлюбу ОСОБА_4 , на утримання якої відповідач зобов`язаний сплачувати 1/6 частину від усіх своїх доходів, та непрацездатна мати ОСОБА_5 , яка є пенсіонером та має другу групу інвалідності, на утримання якої відповідач зобов`язаний також сплачувати 1/6 частину від усіх своїх доходів, що підтверджується копією рішень Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2019 року, Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2013 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21.02.1973 року, копією паспорта ОСОБА_5 , копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 , довідки МСЕК серії 12ААА №259867 від 07.11.2016 року, копією виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 31.03.2023 року, платіжними інструкціями АТ КБ Приватбанк від 27.03.2023 року, 10.05.2023 року, 02.06.2023 року, 15.06.2023 року, 02.07.2023 року, 03.07.2023 року, 18.07.2023 року, 21.07.2023 року, 24.07.2023 року, 06.08.2023 року, 01.09.2023 року, 07.09.2023 року, 01.10.2023 року, 10.11.2023 року, 22.12.2023 року, 30.12.2023 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_7 , виданим Міським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції 03.04.2007 року.

При цьому, суд не вважає надану позивачкою Інформацію з Єдиного реєстру боржників від 20.12.2023 року, в якій вказано, що стосовно ОСОБА_2 в даному Реєстрі відсутня інформація, доказом на спростування перебування у відповідача інших утриманців, оскільки даний документ свідчить лише про відсутність у відповідача заборгованості, однак не спростовує факту наявності виконавчих проваджень у останнього стосовно виконання вищевказаних рішень судів про стягнення аліментів.

Як вбачається з копії військового квитка серії НОМЕР_3 від 21.09.2023 року, акту дослідження стану здоров`я №1035 з епікризом, ОСОБА_2 має певні захворювання, які потребують постійного обстеження та лікування, у зв`язку з чим відповідач, в тому числі, визнаний обмежено придатним до військової служби.

Оскільки на визначення розміру аліментів не впливає факт спільного проживання сторін, їхня етична поведінка під час подружнього життя, утримання другим з подружжя позивача та спільної дитини до дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, за умови відсутності вимоги про стягнення аліментів за певний період до дати звернення до суду з таким позовом, подарунки спільній дитині, суд не бере до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , платіжних документів АТ КБ Приватбанк від 09.01.2023 року, 16.01.2023 року, 20.01.2023 року, 03.03.2023 року, 20.04.2023 року, 19.05.2023 року, 25.05.2023 року, 12.06.2023 року, 13.06.2023 року, 21.06.2023 року, 26.06.2023 року, 11.08.2023 року, 12.08.2023 року, 16.08.2023 року, 17.08.2023 року, 29.08.2023 року, 25.09.2023 року, 09.10.2023 року, 22.12.2023 року, копія витягу з ЄРДР, фотографія, копію заяви до ювенальної поліції від 14.01.2024 року, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 77 ЦПК України. Дані письмові документи не стосуються предмета позову, так як надані на підтвердження спільного проживання сторін до жовтня 2023 року, утримання ОСОБА_2 позивачки та їх спільної доньки до 20.12.2023 року (день подачі позову), позашлюбних відносин ОСОБА_1 , особистих неприязних стосунків відповідача з ОСОБА_6 , тобто є неналежними доказами по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому, відповідач наполягає на стягненні з нього аліментів з дня ухвалення рішення, оскільки ним згідно платіжної інструкції АТ КБ Приватбанк від 14.01.2024 року на суму 2500 грн. з призначення платежу на аліменти за січень 2024 року було вже сплачено аліменти.

Однак, слід звернути увагу, що наведені ОСОБА_2 доводи не дають суду підстав відійти від загального правила, закріпленого у ст. 191 СК України, оскільки відповідач не позбавлений можливості пред`явити відповідний платіжний документ на стадії виконання судового рішення, окрім того суд не взмозі оцінити достатність сплачених ОСОБА_2 коштів, з огляду на відсутність у суда відомостей про доходи останнього на момент оплати.

Позивач просить стягнути аліментина одну дитину в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, зважаючи на встановлену їй групу інвалідності, неможливість працювати за професією та стабільній дохід ОСОБА_2 .

При визначенні розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, добровільне відчуження відповідачем на ім`я позивачки та їх спільної дитини квартири у м. Миколаїв, незадовільний стан здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебування на утриманні останнього доньки від першого шлюбу та непрацездатної матері, визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини від усіх його доходів.

Відтак, суд вважає необґрунтованим та недоведеним з боку позивачки розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків, а тому, проаналізувавши здобуті докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що аліменти слід стягувати в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначений розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим, справедливим, з огляду на матеріальний та фізичний стан платника, та таким, що не порушуватиме права дитини.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково і відповідач фактично частково визнав позов, враховуючи положення ст.ст. 141-142 ЦПК України, із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 77, 81,82,133,136,141-142, 223, 244-245, 247, 258-259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 190-192 СК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_8 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 грудня 2023 року і до повноліття дитини.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) на користь держави.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя