Справа № 301/1989/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Кинів Д.Л., за участі представника позивача - адвоката Мешко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Виконавчий комітет Іршавської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, де третя особа Виконавчий комітет Іршавської міської ради, посилаючись на те, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований 06.10.2012р. виконавчим комітетом Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №05.

У шлюбі у сторін народилася діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем, знаходяться у нього на повному утриманні та вихованні.

Як зазначає позивач, сімейне життя у них з відповідачкою не склалося по причині несумісності характерів та різних поглядів на життя. Сторони більше року не проживають разом. Діти зареєстровані та постійно проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка - в АДРЕСА_2 .

Відповідачка не підтримує шлюбних відносин, шлюб існує формально, оскільки кожен з них живе своїм особистим життям, сторони втратили почуття любові та поваги. На думку позивача, причини, які спонукали його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими. Також, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки між сторонами склалися такі взаємини, які призвели до розпаду сім"ї.

На підставі наведеного просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Також, позивач зазначив, що сім`ї часто виникали та продовжують виникати непорозуміння, сварки, оскільки відповідачка не бажає приділяти увагу сім"ї та дітям. Від цього їхні спільні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 страждають. Тривалий час сторони не можуть дійти взаємної згоди щодо місця проживання дітей.

Позивач звернув увагу суду на те, що 01 січня 2023 року відповідачка забрала речі і переїхала проживати до батьківського будинку в АДРЕСА_2 , де проживає до теперішнього часу. Деякий час вона приходила до дітей, але надалі її відвідування стали рідше, а більше року, взагалі не приходить. Позивач звернувся до служби у справах дітей Іршавської міської ради з заявою про проведення обстеження умов проживання батька і матері та проведення бесіди з дітьми для встановлення прихильності дітей до одного з батьків та надання висновку про визначення місця проживання дітей до суду. Однак, дізнавшись про це відповідачка заперечила проти вирішення спору судом, і заявила, що малолітні діти будуть жити з нею. На думку позивача, проживання дітей з матір`ю суперечить їх інтересам. Оскільки позивач, займається самостійно вихованням та утриманням малолітніх дітей. Працює в НПП «Зачарований край» на посаді: провідний інженер з охорони природних екосистем, матеріально забезпечений. Характеризується з позитивної сторони.

Факт проживання дітей з батьком стверджується довідкою про склад сім`ї Іршавської міської ради від 31.05.2024, Витягами з реєстру територіальної громади згідно яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживють та мають зареєстроване місце проживання за адресою: в АДРЕСА_1 , характеристиками Климовицької гімназії Іршавської ОТГ.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду на адресу його місця проживання.

Представник позивача - адвокат Мешко В.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила вимоги які викладені в такій задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, просила шлюб між позивачем та нею розірвати, також, враховуючи особисту прихильність дітей до батька просила залишити їх на самостійному вихованні та утриманні батька.

Представник Виконавчого комітету Іршавської міської ради як органу опіки і піклування Рендзей О.І. в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Заслухавши думку представника позивача - адвоката Мешко В.М., дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази, що були надані сторонами, суд дійшов до наступних висновків:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований 06.10.2012р. виконавчим комітетом Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №05.(а.с.17)

Як було встановлено в судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалося, оскільки мають різні характери та погляди на життя, в результаті чого, між ними втрачено взаєморозуміння. Відповідачка проживає окремо за адресою АДРЕСА_2 , не бажає проживати разом з позивачем, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Отже, на даний час шлюб між сторонами існує тільки формально, при таких обставинах справи, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача настоювати на розірванні шлюбу є вагомими, а подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Судом також було встановлено, що від шлюбу у сторін народилися діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем, знаходяться у нього на повному утриманні та вихованні.

На підтвердження вимоги про визначення місця проживання дітей разом з батьком позивач звернувся до служби у справах дітей Іршавської міської ради з заявою про проведення обстеження умов проживання батька і матері та проведення бесіди з дітьми для встановлення прихильності дітей до одного з батьків та надання висновку про визначення місця проживання дітей до суду.

Згідно долученого до матеріалів акту обстеження умов проживання, згідно проведеного обстеження за адресою АДРЕСА_1 , комісією було встановлено, що за даною адресою проживає гр. ОСОБА_1 , що є позивачем по даній справі та його діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Факт проживання дітей разом з батьком також підтверджується листом начальника Служби у справах дітей Ольги Рендзей , що надійшов через канцелярію суду 26.06.2024 року та згідно якого остання повідомила суд, про те, що службою у справах дітей Іршавської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресами: АДРЕСА_3 . В ході обстежень з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_1 , а громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає в АДРЕСА_2 . За результатами проведення рейду складено відповідні акти обстежень умов проживання зазначених помешкань.

12.06.2024 року працівниками служби було проведено бесіду з громадянкою ОСОБА_2 , в ході якої з`ясовано, що вона не має можливості утримувати та виховувати дітей, надала письмову згоду щодо проживання дітей разом з батьком ОСОБА_1 . Працівники служби також провели бесіду з дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили, що люблять і маму, і тата, але бажають проживати разом з батьком ОСОБА_1 ..

В судовому засіданні також, було досліджено Висновок органу опіки та піклування Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області про доцільність визначення місця проживання дітей разом з батьком, що надішов до суду 31.07.2024 року та з якого вбачається, що з метою захисту прав та інтересів дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та беручи до уваги протокольне рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2024 р. орган опіки та піклування Іршавської міської ради Хустського району Закарпатської області вважає за доцільне проживання дітей разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім дослідження письмових доказів, судом в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , під час допиту було встановлено наступне: Так, свідок ОСОБА_11 , пояснила, що вона є матір`ю позивача, зазначила, що на скільки їй відомо на початку 2023 року, відповідачка ОСОБА_2 з не зрозумілих для неї причин, зібрала речі та переїхала до своїх батьків, дітей залишила разом з батьком. Не довгий час підтримула контакт з дітьми та наразі зовсім з ними не спілкується, матеріально дітей не забезпечує. Пояснила, що наскільки їй відомо відповідачка їздить за кордон на заробітки, тому коли позивач ОСОБА_1 , який є її сином, перебуває на роботі, за дітьми приглядає вона.

Свідок ОСОБА_12 під час судового засідання пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 , зазначила, що наскільки їй відомо малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_13 проживають разом з батьком, зазначила, що мати ОСОБА_2 до дітей приходила рідко, а останнім часом зовсім не приходить. Також, зазначила, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей, діти привітні та життєрадісні.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. На думку суду, в судовому засіданні було надано достаньо доказів того, що батько піклується про своїх дітей.

Отже, під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків - у даному випадку на думку суду саме батько здійснює догляд за дітьми. Також, враховуючи всі наявні докази, що долучені до матеріалів справи, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування з яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 вже тривалий час проживає окремо від відповідачки разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно характеристики виданої Іршавською міською радою за №04.2-12/11 від 07.06.2024 року за місцем проживання характеризується позитивно, те, що позивач матеріально забезпечений та бажає виховувати дітей суд приходить до висновку, що позовна вимога, про визначення місця проживання дітей разом з батьком підлягає до задоволення .

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до п.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно дост. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Тому, суд дійшов до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 06.10.2012 р. виконавчим комітетом Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом № 05 необхідно - розірвати.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141,150,153,155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини першоїстатті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»,статті 161 СК Українивипливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першоїстатті 161 СК Українисвідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги насамперед пріоритетність прав та інтересів дитини, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дітей, їх прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найкращих умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає за необхідне залишити на утриманні і самостійному вихованні біля батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши місце проживання дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст .4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 141 СК України суд,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Виконавчий комітет Іршавської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 06.10.2012р. виконавчим комітетом Загатянської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №05.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає в АДРЕСА_1 , та залишивши малолітніх на його самостійному вихованні та утриманні.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 загальну суму сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.08.2024 року.

Суддя: І. А. Даруда