Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7191/23
Номер провадження2/711/503/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
18 січня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді Демчика Р.В., за участі секретаря судового засідання Кофанової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом адвоката Бабіч Тетяни Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів ,-
Адвокат Бабіч Т.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів
Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникло право вимагати сплати трьох процентів річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, що становить 6081 грн.
На підставі наведеного просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь три проценти річних за період з 07.10.2020 року по 07.10.2023 року в сумі 6081 грн. та судові витрати.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.10.2023 року відкрите спрощене позовне провадження у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи. суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судове рішення набрало законної сили 29.04.2021 року.
Рішення суду боржником не виконане.

Так, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Статтею 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ратифікована Конвенція про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи N 2 і N 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу ст. 18 Закону №3477-ІV визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Тому, встановлені судом при розгляді справи №712/11750/19 обставини, не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які знімають необхідність додаткового їх доведення.

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за рішенням суду становить 51770,7 грн., а тому, у відповідності до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних за період з 07.10.2020року по 07.10.2023 року в сумі 6081 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,32 грн.

Суд гне вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, у зв`язку з недоведеністю понесення таких витрат.

На підставі наведеного, ст.ст.530, 612,625 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

ухвалив:

Позов адвоката Бабіч Тетяни Григорівни (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №5 від 22.11.2010 року ), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ) три проценти річних за період з 07.10.2020 року по 07.10.2023 року в сумі 6081 грн. та 1073,60 грн. судового збору, а всього 7154,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Р. В. Демчик