Справа № 615/2162/23
Провадження № 2/615/42/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Левченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 615/2162/23

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Валківської міської ради

про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Степанової О.С.,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, після реєстрації проживали однією сім`єю 3 місяці. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дитина - син ОСОБА_5 . З пологового будинку відповідач сина не забирав, за перший рік життя дитини приїздив декілька разів. 11 серпня 2010 року шлюб було розірвано.

На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 30 червня 2010 року з відповідача було стягнуто аліменти, які останній сплачував 3 рази протягом першого року. За всі роки відповідач не приїздив до дитини та не спілкувався з нею, син його не знає.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її життям, не відвідує та не відвідував її ані вдома, ані в школі.

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, який свідомо протягом тривалого часу порушує батьківські обов`язки, злісно їх не виконує.

Також, позивач просить змінити розмір аліментів стягнутих на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 30 червня 2010 року з ОСОБА_2 та проводити стягнення у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що аліменти з відповідача були стягнуті в 2010 році, за цей час погіршилося її матеріальне становище, що є наслідком, як воєнного стану в країні так і необхідністю утримувати самостійно дитину на протязі 14 років.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

24 листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позов не підлягає задоволенню. Як зазначає представник відповідача, позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав, наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на нього, який порушує батьківські обов`язки. Відповідач не хоче втрачати зв`язок з дитиною та бажає спілкуватися з сином. Позивачкою не виконано, передбаченого ст. 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог. Наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав. В діях та бездіяльності відповідача у випадках невиконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини відсутня ознака ухилення, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є обов`язковою умовою для позбавлення батьківських прав.Позивачем не доведено умисності поведінки відповідача щодо злісного ухилення ним від виконання обов`язків щодо його дитини так само, як і факту негативного впливу на дитину.

Також, позивачем не доведено обставин відповідно до ст. 192 СК України, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Доказів поліпшення матеріального становища відповідача суду не надано.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Пояснила, що після народження дитини відповідач приїхав до пологового будинку один раз та протягом року не з`являвся. Коли подала заяву про стягнення аліментів почав спілкуватися, це було близько трьох місяців та потім зник. За весь час аліменти сплачував три чи чотири рази, з дитиною не спілкувався. Спілкуванню з дитиною не перешкоджала.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Зазначила, що відповідач за весь час нічого не зробив для спілкування з дитиною, навіть коли додзвонився до дитини, назвався другом матері. Крім того, у 2019 році звертався до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, хоча за весь час сплатив їх декілька разів.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позбавлення батьківських прав. Пояснив, що з 2008 року проживав разом із колишньою дружиною у її батьків. Коли дружина завагітніла переїхали до будинку відповідача, після чого почалися сварки. Потім рідні забрали дружину до себе. Коли народилася дитина поїхав до пологового будинку, однак її мати була проти, але приходив та вони зустрічалися на вулиці. Можливості додзвонитися та спілкуватися з дитиною не мав. У 2014 році зателефонував сину на день народження привітати, але позивач сказала не говорити, хто він. Особисто з дитиною не спілкувався, бачив на вулиці, але підійти було складно. Коли почав працювати звертався до виконавчої служби щоб вони надіслали виконавчий лист на підприємство, але через помилку, яка міститься у виконавчому листі, бухгалтерія такий документ не прийняла. У 2015 році зібрав та надав позивачу документи необхідні для отримання дитиною пільг у школі. Зазначив, що з дитиною не спілкувався, але хоче виправити цю ситуацію. Допомагати сину у майбутньому закінчити школу, інститут. Зробить все для того, щоб сплатити аліменти та спілкуватися з дитиною.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Зауважила, що дитина з батьком ніколи не спілкувалася та хоче змінити своє прізвище на прізвище вітчима.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 5виданого Валківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 жовтня 2023 року (повторно), відповідний актовий запис № 12 від 10 вересня 2009 року.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 11 серпня 2010 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 69.

Відповідно до витягу № 03.03-50/190 від 02 серпня 2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого спеціалістом 1 категорії загального відділу Валківської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована разом із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з 13 березня 2023 року, що також підтверджується копією витягів з реєстру територіальної громади № 2023/002172791 від 13 березня 2023 року, № 2023/002173837 від 13 березня 2023 року.

За характеристикою учня 9 класу Високопільського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_5 за підписом директора та класного керівника від 02 серпня 2023 року № 01-24/169, дитина навчається у ліцеї з 2015 року з 1 класу. Проживає разом із матір`ю та вітчимом ОСОБА_7 , які утримують та виховують сина, активно цікавляться його справами. Батько ОСОБА_2 у житті та навчанні сина участі не приймає. Батьківські збори не відвідує. У підготовці позакласних заходів допомоги не надавав. Поведінкою, навчанням та успіхами сина не цікавиться.

До матеріалів справи долучено копію виконавчого листа виданого Валківським районним судом Харківської області 10 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі з усіх видів заробітку, але не менш 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 травня 2010 року, до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції№ 40843762/23 від 02 жовтня 2023 року за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа № 2-442/10 від 10 серпня 2010 року виданого Валківським районним судом Харківської області, розмір заборгованості (боржник ОСОБА_2 ) по аліментам станом на 01 жовтня 2023 року складає 243262,55 грн.

Розмір заборгованості по аліментам нараховувався державним виконавцем згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

З інформації яка міститься у додатку відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 01.10.2018 року по 30.09.2023 року наданого ГУ ДПС у Харківській області (№ 2668/5/20-40-12-03-09 від 07.02.2024) вбачається, що ОСОБА_2 працевлаштований та отримує доходи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 04-33/5717 від 29 листопада 2023 року, за результатами вивчених матеріалів та наданої інформації, керуючись ст.ст. 19, 155, 164 Сімейного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (із змінами), орган опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З висновку вбачається, що під час бесіди з неповнолітнім ОСОБА_5 встановлено, що хлопчик взагалі не пам`ятає батька, жодного разу його не бачив, участі в житті дитини не приймає. Вихованням, навчанням, лікуванням дитини займається мати та вітчим, якого ОСОБА_8 називає батьком. Хлопчик знає, що мати звернулася з позовом до суду про позбавлення батьківських прав біологічного батька відносно нього та підтримує її в цьому. В подальшому хотів би змінити прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

З інформації старости Високопільського старостинського округу відомо, що ОСОБА_2 з 22 грудня 2003 року по 26 липня 2018 року був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 з 22 грудня 2003 року, знятий з реєстрації 26 липня 2018 року у зв`язку з вибуттям до м. Миргород Полтавської області. На території села Високопілля з`являвся дуже рідко, до старостату не звертався. Зі слів сусідів до неповнолітнього сина не приїжджає, не спілкується з ним та не приймає участі.

Під час бесіди з ОСОБА_2 встановлено, що з колишньою дружиною вони не проживають від народження сина. Разом проживали декілька місяців, виникали побутові сварки. З колишньою дружиною не спілкується, повідомляє, що вона на контакт ніколи не йшла. Зі ОСОБА_8 жодного разу не спілкувався. Батько намагався вийти на контакт із сином, але номери колишньою дружиною блокувалися, вийти на зв`язок з дитиною було неможливо. Заперечує проти позбавлення його батьківських прав, хотів би спілкуватися з дитиною без перешкод зі сторони матері.

04 грудня 2023 року від представника відповідача надійшло заперечення щодо висновку органу опіки та піклування в якому відповідач не погоджується з наданим висновком, оскільки органом опіки та піклування не були взяті до уваги повідомлені відповідачем обставини, а саме те, що останній заперечує проти позбавлення його батьківських прав; батько намагався вийти на контакт із сином, але колишня дружина цьому заважала та чинила перепони: він хоче спілкуватися з дитиною без перешкод зі сторони матері.

Відповідач зазначає, що висновок складено виходячи з пояснень матері, дитини, довідки про заборгованість зі сплати аліментів та з місця навчання сина, однак без врахування всіх обставин, зокрема без з`ясування причин за яких відповідач позбавлений можливості спілкуватися із сином, без перевірки обставин, які можуть створювати перешкоди у виконанні своїх батьківських обов`язків.

Висновок ґрунтується виключно на позиції позивача щодо батьківських прав батька дитини, у ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини. Не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення батьківських прав, лише зазначено, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки.

Зазначено, що ураховуючи інформацію, яку також містить висновок,можна дійти висновку, що відповідач не втратив інтерес до дитини та поведінку відповідача можливо змінити на краще.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 Сімейного кодексу України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 , від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач посилається, зокрема на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не спілкується та не цікавиться її життям. Свідомо порушує батьківські обов`язки, злісно їх не виконує.

Водночас, позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Долучений до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 04-33/5717 від 29 листопада 2023 року є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Крім того, при його винесенні не враховано заперечення батька про позбавлення його батьківських прав.

Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Посилання позивачки на існування заборгованості по аліментах не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Проживання дитини з вітчимом не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20).

Допитаний у присутності представника органу опіки та піклування, служби у справах дітей Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області у якості неповнолітнього свідка ОСОБА_5 пояснив, що про біологічного батька дізнався під час навчання у 4 класі школи, від сусідського хлопця, який є родичем батька. З 6 років рідним батьком вважає вітчима, який ним опікується та в подальшому хотів би змінити прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Батька ніколи не бачив та не спілкувався. Одного разу він зателефонував, назвався другом матері та запросив її до телефону. Бажання спілкуватися з батьком не має.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакти з дитиною, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо сина.

Причини на які вказав відповідач - перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною не є поважними, оскільки існують правові методи щодо захисту прав батька на спілкування з дитиною. Також, факт перешкоджання батьку у спілкуванні з дитиною у суді не доведено.

Беручи до уваги викладене, ураховуючи, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення стосунків з нею, а також те, що позивач не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд дійшов висновку про недоведеність необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав, та доцільність вжиття якого позивач та орган опіки та піклування належно не аргументували.

Задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача,який бажає брати участь у вихованні та спілкуванні із сином, не відповідає як найкращим інтересам дитини.

Відповідача слід попередити про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина. Обов`язок контролю щодо виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід покласти на орган опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області.

Суд зазначає, що позивач не позбавлена права на пред`явлення нового позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав у разі, зокрема, якщо він ухилятиметься від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 149/2510/21).

Що стосується вимоги про зміну розміру аліментів стягнутих на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 30 червня 2010 року з ОСОБА_2 та проводити стягнення у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка мотивує тим, що аліменти з відповідача були стягнуті в 2010 році, за цей час погіршилося її матеріальне становище, що є наслідком, як воєнного стану в країні так і необхідністю утримувати самостійно дитину на протязі 14 років.

Разом з тим, вказані обставини лише самі по собі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину при наявності вищенаведених обставин.

Оскільки стороною позивача не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх дитини, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такого збільшення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Валківської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів відмовити.

Покласти на орган опіки та піклування Валківської міської ради обов`язок контролю щодо виконання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Харківського апеляційного суду або через Валківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

- третя особа Орган опіки та піклування Валківської міської ради, , місцезнаходження: Харківська область, м. Валки, вул. Харківська, 16.

Повне рішення суду складено 07 березня 2024 року.

Суддя А.М. Левченко