Справа № 286/807/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Креденець О. А.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Овруч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати , -

В С Т А Н О В И В:

23.02.2024 ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Аатомагістраль», що розташоване за адресою: вул. Київська, 68 с. Синяк Бучанського району Київської області, в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 71574,50 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів, мотивуючи тим, що він працював у відповідача на посаді слюсаря-ремонтника та 05.07.2022 був звільнений з посади за власним бажанням. При його звільненні з ним не був проведений розрахунок і розмір заборгованості по заробітній платі складає 71574,50грн..

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Насамперед, на переконання відповідача, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки заявлені після спливу визначеного законодавством строку для такого звернення.

Так, частина друга ст. 233 КЗпП України передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Оскільки позивач був звільнений 23.09.2022, то 3-місячний строк звернення до суду з відповідним позовом сплив 23 грудня 2022 року.

Натомість позивач звернувся до суду лише 06 грудня 2023 року, що свідчить про пропущення ним строку звернення до суду, а відтак і про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Окрім того, загальновідомою є та обставина, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на всій території України починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений та триває. Відповідно до норм чинного в Україні законодавства військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання певних зобов`язань.

На засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року опублікувала відповідний загальнодоступний лист за №2024/02.0-7.1.

Звертає особливу увагу суду, що головний офіс ПП «Автомагістраль», його територія та значна частина виробничих приміщень, які знаходяться у селі Синяк Бучанського району (колишнього Вишгородського району) Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. У зв`язку з цим, виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників, було пошкоджено приміщення офісу та викрадено чи пошкоджено значну кількість транспортних засобів (27 шт.). Окрім того, було викрадено чи знищено всю офісну оргтехніку, документи, тощо. Також було повністю знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно надзначних матеріальних збитків, розмір яких перевищив 50 млн. грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі та ще й до цього часу вживає заходів щодо відновлення своєї діяльності.

Внаслідок вищезазначених обставин, працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати свої функціональні обов`язки з незалежних від них причин, тобто внаслідок обставин непереборної сили (війни).

Зважаючи на відсутність доступу до приміщень офісу, мережі інтернет та комп`ютерної техніки, виникла реальна проблема навіть з необхідністю повідомлення контрагентів чи контролюючих органів про настання для підприємства таких форс-мажорних обставин, а відтак підприємство тривалий час навіть не мало можливості повідомити контрагентів та податкові органи про відсутність можливості своєчасно виконати свої зобов`язання.

За результатами звернення підприємства до правоохоронних органів щодо вказаних вище злочинних дій окупаційних військ Російської Федерації було порушено кримінальне провадження № 000108 від 8 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни). Лише після обстеження підрозділами з розмінування територій, 14 квітня 2022 року старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_2 було здійснено огляд території, офісного приміщення та виробничої бази ПП «Автомагістраль», допитано у якості свідка юриста юридичного відділу підприємства ОСОБА_3 , під час чого було офіційно зафіксовано заподіяні збитки та пошкодження, реальну вартість яких до цього часу досудовим слідством ще не оцінено.

За власні обігові та частково кредитні кошти ПП «Автомагістраль» раніше виконало робіт і надало послуг у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які на сьогодні упродовж чинності воєнного стану у державі свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській і Київській областях, що унеможливлює швидке відновлення знищеної та пошкодженої матеріально- технічної бази підприємства та здійснення своєчасного розрахунку з працівниками підприємства та контрагентами. Вказане призвело до того, що на сьогодні підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки підрозділи Державного казначейства не здійснюють перерахування коштів на рахунок підприємства за давно виконані роботи та надані послуги, що унеможливлює будь-які розрахунки з бюджетом, працівниками та контрагентами за придбані матеріали.

ПП «Автомагістраль» на сьогодні вживає усіляких заходів щодо відшукання можливості відновити роботу, отримати зароблені раніше кошти та виконати власні зобов`язання, згідно з чинним законодавством України.

Тож, саме внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство досі так і не змогло повноцінно відновити власну діяльність та своєчасно здійснити виплату заробітної плати.

Окрім того, у квітні 2022 року підприємство було змушене звернутися з листом до Міністра інфраструктури України, стосовно ситуації з оплатою виконаних раніше робіт та наданих послуг, оскільки керівництво Служби автомобільних доріг у Житомирській області безпідставно не приймає безпосередньо виконані роботи на загальну суму 41 840 297,66 гривень та виконані нашим підприємством субпідрядні роботи у генпідрядника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» на суму 127 000 000 гривень. З урахуванням окремої заборгованості за інші виконані роботи у сумі 47 598 214,04 гривень, а саме за надані послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Житомирської області, загальна сума боргу САД у Житомирській області за виконані підприємством роботи і надані послуги становить 216 438 511,70 гривень.

У той же час, заборгованість Служби автомобільних доріг у Київській області за виконані та не прийняті роботи становить 108 100 000,00 гривень.

Маємо ситуацію, коли за власні обігові та частково кредитні кошти ПП «Автомагістраль» виконало робіт і надало послуг у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській та Київській областях.

На сьогодні підприємство звернулося з позовом до Служби автомобільних доріг у Житомирській області про стягнення близько 50 млн. грн. заборгованості за виконані роботи ще у січні-лютому 2022 року. Справа розглядається Господарським судом Житомирської області та за результатами її розгляду і стягнення коштів підприємство зможе виплатити заборгованість із заробітної плати.

На жаль, лише за 2022 рік офіційний сукупний індекс інфляції склав 126,6%, за 9 місяців 2023 року ще 3%, що у грошовому еквіваленті від загальної суми боргу становить близько 96 млн. грн., які підприємство вже втратило через несвоєчасне прийняття та оплату робіт і послуг.

Таким чином, внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство повідомляло усіх своїх працівників про існування форс-мажорних обставин та змушене було припинити своєчасну виплату заробітної плати працівникам, а також сплату бюджетних платежів до бюджетів усіх рівнів.

Тож на сьогодні усі працівники підприємства, опинилися в однакових складних умовах та з розумінням ставляться до наявної проблеми. Лише окремі працівники вирішили звільнитися та звернутися до суду з відповідними позовами про стягнення заробітної плати. На сьогодні у провадженні судів України перебувають ще близько 30 таких справ, де позивачі не змогли зрозуміти реальних проблем підприємства та намагаються в судовому порядку вирішити вказане питання.

Вважає, що викладеним вище та доданими до цього заперечення документами, Приватне підприємство «Автомагістраль» довело факт настання для підприємства обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання як господарських так і податкових зобов`язань, а також звільняють від відповідальності.

Суд, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 02.05.2018 по 04.07.2022 на посаді слюсар-ремонтник і був звільнений 05.07.2022 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , та не заперечуються стороною відповідача.

При звільненні позивача відповідач не провів з ним повний розрахунок, що і стало підставою позивача для звернення до суду.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У статті 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено перелік норм і гарантій в оплаті праці, який не є вичерпним. Указано, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин, а саме відплатності праці, який отримав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону України «Про оплату праці».

Зазначене, на переконання Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону України «Про оплату праці».

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

В п. п.6, 20 Постанови від 24.12.1999 №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Положеннями ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» закріплено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойової дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З долученої до матеріалів справи позивачем копії довідки ПП «Автомагістраль» від 12.02.2024 №А-00000042 видно, що нарахований ПП «Автомагістраль» дохід ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 05.07.2022 в загальній сумі становить 84 223,59 грн., з них виплачено 10 182,52 грн..

Таким чином, борг підприємства перед позивачем з 01.01.2022 по 05.07.2022 по заробітній платі, з урахуванням компенсації відпустки, утримання сум ПДФО та військового збору становить в загальній сумі 57617,49 грн..

Так, частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

В той же час ч.2 ст.233 КЗпП України закріплено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Вирішуючи питання строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідь на заяву позивача щодо отримання довідки про заборгованість по заробітній платі була надана відповідачем 12.02.2024 (а.с.14).

Позивач звернувся до суду з даним з позовом 23.02.2024, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.1).

Відтак, позов подано до суду в межах тримісячного строку з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (довідки про дохід).

Крім цього, доводи представника відповідача у відзиві ґрунтуються лише на тих обставинах, що у зв`язку з веденням бойових дій у Бучанському районні Київської області та у зв`язку з існуванням заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам.

Проте, існування наведених обставин не звільняє відповідача від виплати заробітної плати ОСОБА_1 ..

Крім того, суд наголошує, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст. 116 КЗпП України та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, а тому заробітна плата позивачу має бути виплачена у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами та правові норми, що їх регулюють, з врахуванням відповідно наведених висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, з урахуванням компенсації відпустки, в сумі 71574,50 грн. з утриманням із цієї суми ПДФО.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Позивач від сплати судового за вимогу стягнення заробітної плати звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Автомагістраль», що знаходиться в с. Синяк по вул. Київська, 68, Вишгородського району Київської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 71574,50 грн., з утриманням із цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного підприємства «Автомагістраль», що знаходиться в с. Синяк по вул. Київська, 68, Вишгородського району Київської області, , в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн..

Рішення в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч