КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6045/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Київ

Справа № 755/7837/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 63 352,47 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0, відповідно до якого банком було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановлено ліміт кредитування у розмірі 49700 грн. зі строком дії по 10.11.2021 року.

28 квітня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 207, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 0 від 25.10.2019 укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Позивач вказує, що відповідач станом на 28.04.2021 року має непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 63352,47 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49692,18 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 13660,29 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.10.2019 року у розмірі 63 352, 47 грн. та судовий збір в сумі 2481 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6500 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції всупереч вимогам п. 2, 3, 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не зазначив у своєму рішенні доводи сторони відповідача, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного стороною відповідача у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволення позову; норми права, на які посилалася сторона відповідача, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано банківську виписку по поточному рахунку у гривні, що є належними, допустимими доказами на підтвердження погодження суми кредитного ліміту сторонами та на підтвердженням виконаних зобов`язань Банку щодо надання суми кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту в сумі 49 700 грн. та операцій за день. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника з 25.10.2019 по 28.04.2021). Крім того, позивачем не надано підписаних відповідачем копій Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ ««УкрСиббанк» та Тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace», що відповідно до умов кредитного договору складають його невід`ємну частину.

Вказує, що враховуючи той факт, що Правила (договірних умов) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» та Тарифний план «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace» не підписані відповідачем, зберігаються у кредитора та він має можливість на власний розсуд вносити будь-які зміни, а тому вважає Правила та Тарифи неналежними та недопустимими доказами виникнення між сторонами правовідносин. Також, з наданих позивачем документів неможливо встановити, які саме річна процентна ставка за користування кредитом, процентна ставка, що застосовується при порушенні виконанні зобов`язань, ставка пені, та суми комісії були погодженні сторонами, строки погашення обов`язкових платежів. З позовної заяви неможливо встановити, який саме обов`язковий щомісячний мінімальний платіж підлягає сплаті та строки його сплати, та чи були здійснено порушення відповідачем.

Зазначає, що позивачем не підтверджено первісними касово-бухгалтерськими документами щодо виплати відповідачу (тіла кредиту) 49 700 грн. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором 0 від 25.10.2019 станом на 28.04.2021, не є первинним документом.

Звертає увагу, що надана позивачем банківська виписка - рух коштів по рахунку карти з лімітом (розрахунковий період: 16.04.2021 - 15.05.2021) спростовує наявність заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, оскільки така виписка в графі «Встановлений кредитний ліміт» вказано сума 0,00 грн., та 27.04.2021 проведена банківська операція із призначенням платежу (тип операції) - «Зарахування коштів» на суму + 63 352,47 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, оформлений зацікавленими особами позивача є неналежним, недопустимим, доказом, та суд повинен ставитися до такого розрахунку критично, адже таку інформацію неможливо об`єктивно перевірити. Таким чином, доказів розрахунку заборгованості, з яких вбачається конкретний період нарахування, вид нарахування, підстави та порядок такого нарахування, суду не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Панасюк Х.М., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотримання норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що на підтвердження наявності у відповідача заборгованості представником Товариства до позовної заяви було долучено, зокрема, копію руху коштів по рахунку картки з лімітом та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 № рахунку НОМЕР_1 від 25.10.2019 року станом на 28.04.2021 року, що є належними та допустимими доказами у справі, та підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку.

Зазначає, що у наданій позивачем копії Руху коштів по рахунку картки з лімітом на 2 сторінці дійсно зазначено, що за розрахунковий період 16.04.2021 - 15.05.2021 р.р. заборгованість відповідача складає 0,00 грн. Проте, даний платіж було здійснено не ОСОБА_1 , а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання укладеного з ПАТ «Укрсиббанк», договору факторингу №207 від 28.04.2021 року. Відповідно до п. 3.2 вказаного договору фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування одним платежем в дату підписання сторонами реєстру боржників. На підтвердження виконання ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» умов договору до позовної заяви було долучено платіжне доручення №29892 від 28.04.2021 року, яке підтверджує оплату суми фінансування задоговором, а також 2 сторінку руху коштів по рахунку картки з лімітом.

Вважає, що відповідач мав фактичну можливість ознайомитися з даними правилами, що підтверджується положеннями, зазначеними в підписаному нею Договорі-Анкеті.

Крім того, зазначає, що витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, не розумними, а також не доведеними. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової/правничої допомоги, договір доручення, замовлення висновку експерта у галузі права тощо, документи, що свідчать про оплату за цими договорами та інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), відповідні докази позивачу не надавалися.До того ж, позивач вважає, що фактично за своєю природою дані послуги не носять у собі надскладний характер виконаної роботи, а тому, зазначені відповідачем судові витрати в розмірі 6500грн.є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат та критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 28.04.2021 має непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 352,47 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 692,18 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 13 660,29 грн. З метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу відповідача ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу від 04.07.2022 з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 63 352,47 грн., яка відповідачем виконана не була. На спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач подав до суду: копію анкети-заяви на надання споживчого кредиту від 25.10.2019 року; копію договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 від 25.10.2019; копію паспорта споживчого кредиту-Інформаційний лист (інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит); копію довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб; копію Руху коштів по рахунку карти з лімітом; копію паспортних даних відповідача та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію договору факторингу № 207 від 28.04.2021; копію акту приймання-передачі права вимоги до договору факторингу; копію реєстру боржників до договору факторингу; копію розрахунку заборгованості за кредитним договором 0 від 25.10.2019 станом на 28.04.2021, копію повідомлення-вимоги, копію повідомлення про відступлення прав вимоги, копію досудової вимоги.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, 25.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «УкрСиббанк» та підписала анкету-заявку на надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надає споживчий кредит строком дії ліміту кредитування - 24 місяці, сума кредитного ліміту - 49 700 грн. (а.с. 5).

25.10.2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0, який підписаний двома уповноваженими особами АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 ( а.с. 6 - 8).

Згідно з п. 1.1 договору банк відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шопінг картка 55 grace», поточний рахунок № НОМЕР_2 . Сторони домовились, що цей договір містить заяву клієнта на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.

Відповідно до п. 2.1.1 ліміт кредитування - 49 700 гривень, строк дії ліміту кредитування - з дати укладання договору по 10 листопада 2021 року.

Згідно з п. 2.1.4 договору умови обслуговування ліміту кредитування: щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування - відповідно до тарифного плану, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки - 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями - 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями протягом пільгового періоду - 0%, пільговий період для погашення заборгованості - до 56 днів.

Відповідно до п. 2.1.5 сторони погоджують наступне визначення орієнтовної загальної вартості ліміту кредитування: розрахунок карткою в терміналі - 50 000 гривень, розрахована банком мінімальна сума поповнення карткового рахунку (усереднено за 24 місяці) - 3230 гривень, з них на погашення процентів та комісій - 1147 гривень, на зменшення строкової заборгованості - 2084 гривень, орієнтовна загальна вартість ліміту кредитування - 77 520 гривень, орієнтовна реальна річна процентна ставка ліміту кредитування - 55%.

Згідно з п. 2.5 договору дата розрахунку мінімальної суми поповнення карткового рахунку - 15 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 2.6 договору у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнта шляхом оголошення на сайті банку.

Згідно з п. 2.14 договору договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту укладення договору, усі додатки до договору є невід`ємною частиною договору.

15 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту - Інформаційний лист (інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит).

Відповідно до «Руху коштів по рахунку картки з лімітом», доданого до позовної заяви, розрахунковий період 16.03.2021 - 15.04.2021, рахунок - НОМЕР_2 , адресований відповідачу.

У повідомленні зазначено: «Шановний клієнте, відповідно до умов Кредитного договору Вам необхідно в строк до 11.05.2021 поповнити Ваш картковий рахунок щонайменше на суму 32 323,67 гривень». Крім того, зазначено, що на початок періоду баланс заборгованості складає 60 998, 99 грн., на кінець періоду - 63 352,47 грн. Також 15.04.2021 року була проведена операція на рахунку, тип операції - стандартні проценти, сума у валюті транзакції: 2353, 48 грн., сума у валюті рахунку: - 2353, 48 грн. (а.с. 12)

Відповідно до Руху коштів по рахунку картки з лімітом, розрахунковий період 16.04.2021 - 15.05.2021, рахунок - НОМЕР_2 , адресований відповідачу.

У повідомленні зазначено: «Шановний клієнте, відповідно до умов Кредитного договору Вам необхідно в строк до 10.06.2021 року поповнити Ваш картковий рахунок щонайменше на суму 0,00 грн.». Зазначено, що на початок періоду заборгованість: 63 352,47 гривень, на кінець періоду - 0,00 грн. Також відображено, що 27.04.2021 року була проведена операція на рахунку, тип операції - зарахування коштів, сума у валюті рахунку: + 63 352,47 грн. ( а.с. 13).

28 квітня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено договір факторингу № 207, відповідно до умов договору факторингу, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді.

Відповідно пунктів 4.1, 4.2 договору факторингу, право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги (Додаток № 1.2 до цього Договору), за умовами сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному Договором. Після підписання акту приймання-передачі права вимоги клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до фактора.

28 квітня 2021 представниками АТ «УкрСиббанк» та позивача було підписано Акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу № 207 від 28 квітня 2021 року.

Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу № 207 від 28.04.2021 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від АТ «УкрСиббанк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 25.10.2019 укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 63 352,47 грн.,кількість днів прострочення - 136.

Акт приймання-передачі права вимоги між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було підписано 28.04.2021, згідно з пункту 3 якого клієнт та фактор підтверджують, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання-передачі, як передбачено договором.

28 квітня 2021 року згідно з платіжним дорученням № 29890 позивач сплатив АТ «УкрСиббанк» плату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 207 від 28 квітня 2021 року у загальній сумі 2 182 158, 65 грн. (а.с. 22).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0 у ОСОБА_1 станом на 28 квітня 2021 року існує заборгованість в сумі - 63 352, 47 грн.

Разом з тим, враховуючи, що згідно з наданим позивачем «Рухом коштів по рахунку картки з лімітом» станом на 27.04.2021 року заборгованість відповідача відсутня, колегія суддів вважає помилковим висновок суд першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Наданий позивачем «розрахунок заборгованості» неможливо вважати розрахунком у розумінні цього поняття, оскільки жодних розрахунків як таких не містить, а фактично являє собою таблицю з двох рядків, увесь дослівний зміст яких наступний: «заборгованість за основним боргом - 49 692,18 грн., заборгованість за відсотками - 13 660,29 грн., заборгованість за комісіями - 0,00 грн., загальна сума заборгованості - 63 352,47 грн.».

Жодних даних про дату і суму отриманих кредитних коштів в межах ліміту кредитування, період нарахування заборгованості, порядок формування суми заборгованості за основним боргом та період її виникнення, порядок нарахування суми відсотків вказаний розрахунок від 28 квітня 2021 року не містить та суперечить «Руху коштів по рахунку картки з лімітом», в якому відображено погашення кредитної заборгованості 27 квітня 2021 року.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до «Руху коштів по рахунку картки з лімітом», розрахунковий період 16.04.2021 - 15.05.2021, рахунок - НОМЕР_2 , наявне повідомлення, адресоване відповідачу. У повідомленні зазначено: «Шановний клієнте, відповідно до умов Кредитного договору Вам необхідно в строк до 10.06.2021 року поповнити Ваш картковий рахунок щонайменше на суму 0,00 грн.». Зазначено, що на початок періоду заборгованість: 63 352,47 гривень, на кінець періоду - 0,00 грн. Також відображено, що 27.04.2021 року була проведена операція на рахунку, тип операції - зарахування коштів, сума у валюті рахунку: + 63 352,47 гривень.

Отже, відповідно до Руху коштів по рахунку з лімітом (розрахунковий період: 16.04.2021 року - 15.05.2021 року), дата операції з повного погашення заборгованості - 27 квітня 2021 року, в той час як договір факторингу №207 укладений 28 квітня 2021 року, дата платіжного доручення № 29890 про сплату фактором суми фінансування - 28 квітня 2021 року, реєстр боржників до Договору факторингу № 207 від 28 квітня 2021 року підписано сторонами договору 28 квітня 2021 року.

З наведених письмових доказів вбачається, що грошові кошти в сумі 63 352,47 гривень надійшли на картковий рахунок відповідача 27 квітня 2021 року, тобто раніше, ніж було укладено вищезазначений договір факторингу від 28 квітня 2021 року та платіжне доручення №29890 від 28 квітня 2021 року.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що вказана сума була сплачена позивачем, а не відповідачем, на виконання укладеного з ПАТ «УкрСиббанк» Договору факторингу №207 від 28 квітня 2021 року відповідно до п. 3.2 вказаного Договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дата операції зазначена - 27 квітня 2021 року, а Договір факторингу №207 укладено 28 квітня 2021 року, дата платіжного доручення № 29890 - 28 квітня 2021 року.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

У частині третій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами.

Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

З матеріалів справи встановлено, що ні банківської виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору - 25 жовтня 2019 року та до 28 квітня 2021 року ( день укладення договору факторингу), ні розрахунку заборгованості за вказаний період ( з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків) позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів.

Враховуючи наведені вище і встановлені судом обставини справи та зазначені норми матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, не надання позивачем належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2023 року представником відповідача до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він зазначав про відсутність в матеріалах справи доказів фактичного користування відповідачем кредитними коштами ( рух коштів по особовому рахунку позичальника з 25 жовтня 2019 року по 28 квітня 2021 року). Також вказував, що суду не надано розрахунку заборгованості, з якого б вбачалось конкретний період нарахування, вид нарахування, підстави та порядок нарахування заборгованості.

Проте, позивач не скористався наданими йому правами, відповіді на відзив не подавав, як і документів, про відсутність яких у матеріалах справи наголошував представник відповідача, та не надав суду належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: банківську виписку по особовому рахунку позичальника за період з 25 жовтня 2019 року по 28 квітня 2021 року, з вказівкою, ким саме ( або з якого рахунку) були сплачені кошти на погашення заборгованості 27 квітня 2021 року, та відповідний розрахунок заборгованості за вказаний період.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, не з`ясував усіх обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позовних вимог.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір № б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 21.01.2023 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», додаток № 1 до вказаного договору, яким визначено розмір гонорару; меморіальний ордер про оплату послуг в розмірі 6500 грн.; акт виконаних робіт (надання адвокатських послуг) від 31.01.2023, відповідно до якого відповідачу була надана усна консультація щодо захисту її прав у справі № 755/7837/22 ( вартістю 1500 грн.) та вивчення позовної заяви і доданих документів, складання відзиву на позовну заяву ( вартістю 5000 грн.) ( а.с. 105-106).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України та критерію розумної необхідності таких витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, виходячи із предмету спору, обґрунтованості витрат, пропорційності ( співмірності) до предмета спору, враховуючи, що в судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились, судом апеляційної інстанції справа була розглянута в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає, що витрати відповідача на послуги адвоката в сумі 6500 грн. є завищеними, неспівмірними з предметом спору, складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником відповідача, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заперечення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, до суми 3000 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп. та витрати професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2023 року - скасувати та прийняти постанову :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати : по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп. та витрати професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.