ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2689/22 Номер провадження 22-з/814/22/24 Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
15 лютого 2024 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Чумак О.В.
суддів:Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Галушко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву адвоката Кузя Олександра Миколайовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на транспортні засоби.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
в с т а н о в и л а :
Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу адвоката Кузя Олександра Миколайовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 , задоволено.
РішенняПолтавського районного суду Полтавської області від 29 травня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задоволено.

Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право особистої приватної власності на вантажний транспортний засіб КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., номер кузову НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні в сумі 11980,00 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

У задоволеннізустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на транспортні засоби відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 5922,70 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні 70 копійок).

13.11.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява адвоката Кузя О.М. про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, понесені ОСОБА_1 на надання правничої допомоги, розмір яких становить 29 000,00 грн. (а.с. 200-204).

15.02.2024 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Момот Т.Г. надав суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить відмовити у стягненні вказаних витрат.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Момота Т.Г., перевіривши матеріали справи та заяви, дійшла такого висновку.

Згідно статті 382 ч.1 п. 4 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

У заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокат Кузь О.М., який представляв позивачку ОСОБА_1 в суді першої інстанції та апеляційному суді відповідно до договору про надання правової допомоги від 19.11.2021, зазначив про те, що ними погоджено у п. 4.2. договору розмір правничої допомоги за представництво інтересів позивачки в суді у цивільній справі про поділ спільного майна подружжя, який становить не менше ніж 10 000,00 грн. за участь в суді 1-ї та 20 000,00 грн. за участь в суді другої інстанцій. На підтвердження понесених витрат до заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 19.11.2021; перелік послуг, що зобов`язується надати адвокат, який є Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги від 19.11.2021; попередній розрахунок вартості послуг (Додаток №2 до вказаного Договору), який становить 30 000,00 грн.; акт №1 від 10.11.2023 наданих послуг (Додаток №3 до Договору), в якому наведено вид послуг, витрачений адвокатом час на їх надання та їх вартість на загальну суму 29 000,00 грн.

У клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу, яке надійшло до Полтавського апеляційного суду 15.02.2024, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Момот Т.Г. просить відмовити у стягненні вказаних витрат, посилаючись на те, що позивач не надав іншій стороні заяву про стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підтверджується описом до вкладення цінного листа від 13.12.2023.

Крім цього зазначає, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні заяви.

В заяві позивача про зміну підстав і предмета позову від 14.09.2022 не міститься розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, які вони очікують понести у зв`язку з розглядом справи.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували факт виконання позивачкою договору про надання правничої допомоги від 19.11.2021.

В пункті 2.3.1 зазначено, що позивачка зобов`язана сплатити гонорар в розмірі та у строк, погоджені сторонами. Строк дії договору сплив 31.12.2023. Відсутність платіжних доручень на підтвердження фактично понесених є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності витрат клієнтом.

Акт №1 наданих послуг від 10.11.2023 (Додаток 3) є додатком іншого договору про надання правничої допомоги від 01.07.2022 і не підтверджує факту надання послуг. Вказане не надає можливості встановити факт прийняття наданих послуг правничої допомоги та розміру їх вартості.

Вказує на те, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковим цінами адвокатських послуг, що не відповідає принципами справедливості, пропорційності та верховенством права.

З урахуванням наданих представником позивачки адвокатом Кузем О.М. доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_1 при розгляді цієї справи за представництво в суді; кількість та обсяг складених та поданих ним документів при розгляді цієї справи; судових засідань, в яких приймав участь адвокат Кузь О.М. (3 в суді першої (тривалістю 11 хв, 14 хв, 26 хвилин) та 2 в суді апеляційної інстанціях (тривалістю 1 год 16 хв; 20 хв); враховуючи характер та предмет спору, ціну позову, тривалість розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях, з урахуванням поданого представником відповідача Момот Т.Г. клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу у сумі 29 000,00 грн. є неспівмірний з обсягом проведених робіт та наданих послуг.

За таких обставин в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 10000,00 грн., що буде співмірним із обсягом проведених робіт та наданих їй адвокатом Кузем О.М. послуг.

При визначенні суми відшкодування суд апеляційної інстанції також виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (п. 269 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).

Керуючись статтями 270, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву адвоката Кузя Олександра Миколайовича, який представляє позивачку ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 )витрати на правничу допомогу у сумі 10000,00 (десять тисяч) грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст додаткової постанови складено 27.02.2024.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І. Пилипчук