ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м.Черкаси

Справа № 702/252/23
Провадження № 22-ц/821/384/24
Категорія:312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Теплокомуненерго»

представник позивача: Шляпін Олексій Юрійович

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: адвокат Данилов Сергій Анатолійович

третя особа: Комунальне підприємство «Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства»

розглянувши в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року ( ухваленого під головуванням судді Нейло І.М. в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище, про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

17 березня 2023 року КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що протягом періоду з 01.10.2020 до 31.12.2022 КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище надавалися відповідачу послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування.

Оскільки ОСОБА_1 є власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в структурі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 між КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір від 02.02.2016 № 64-ТІ з надання послуг постачання теплової енергії та обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання.

З 2019 року, вказує позивач, ОСОБА_1 припинив діяльність фізичної особи-підприємця. КП Теплокомуненерго» м. Монастирище 19.10.2020 направило ОСОБА_1 договір на послуги з постачання теплової енергії для офісу-магазину «Контраст».

Листом від 26.10.2020 № 275 відповідач відмовився від укладання зазначеного договору. Позивач вважає, що відповідач отримував послуги з теплопостачання через внутрішньобудинкову систему опалення, частина якої розміщена в нежитловому приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відключення від якої є неможливим.

В період з 01.10.2020 по 30.11.2022 відповідачу направлялись рахунки для оплати та попередження про необхідність сплатити існуючу заборгованість. Згідно розрахунку, станом на 01.01.2023 року ОСОБА_1 заборгував КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище за спожиті послуги 25941, 36 грн., які позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище про захист прав споживачів, в якому просив суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок кількості (найменування) наданих послуг, кількості нарахованих Гігакалорій та їх вартості по об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище при здійсненні розрахунку Гігакалорій порушило вимоги, встановлені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 року.

ОСОБА_1 вважає, що КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище до позовної заяви не надало належного розрахунку за вказаною методикою, послуги позивачу не надавались, у зв`язку з чим вважає, що відповідач безпідставно здійснював нарахування заборгованості за послуги теплопостачання (том 2, а.с. 114-127).

Ухвалою від 25 травня 2023 року позовну заяву за зустрічним позовом ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище прийнято до розгляду, провадження в справі відкрито в порядку загального позовного провадження (том.2, а.с.128).

Ухвалою від 15 червня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище про порушення прав споживачів - об`єднано з первісним позовом КП «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги (том 2, а.с.149).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року позовні вимоги КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище 25941 грн. 36 коп. боргу, за період з 01.10.2020 по 31.12.2022 за спожиті послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування по нежитловому приміщенню офісу-магазину роздрібної торгівлі «Контраст».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище про захист прав споживачів - залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки нежитлове приміщення відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку.

Факт наявності заборгованості, а також правильність розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, законність тарифів та розміру нарахування послуг у встановленому законом порядку відповідачем не спростовано належними доказами, тому відсутні підстави для визнання наданого КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище розрахунку неналежним доказом.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 не виконувались зобов`язання щодо оплати за надані послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище підлягає задоволенню.

Залишаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд виходив з того, що оскільки останній в судові засідання, які були призначені на: 20.09.2023, 23.10.2023, 22.11.2023 не з`явився, з клопотаннями про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався, тому наявні підстави для застосування наслідків неявки в судове засідання, передбачені частиною 5 ст. 223 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 09 січня 2024 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, таким, що не відповідає принципу верховенства права просив скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року та зупинити розгляд апеляційної скарги в частині скасування рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2022 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище 25 941,36 грн. заборгованості до розгляду по суті судом першої інстанції зустрічної позовної заяви про захист прав споживача; визнати незаконним та скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року в частині залишення без розгляду заявлених ним вимог. Також просив залучити до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача КП «Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства», яке судом безпідставно було виключено зі складу учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не виконав приписи ст. 188 ЦПК України щодо об`єднання в одне провадження декількох справ, оскільки у провадженні суду перебувало дві різні справи: за первісним позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги (справа №702/252/23) та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище, про захист прав споживачів (справа №702/352/23).

На переконання скаржника, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 188 ЦПК України, постановляє ухвалу від 15 червня 2023 року про об`єднання в одне провадження зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище про порушення прав споживачів, з первісним позовом КП «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, що законодавством не допускається, оскільки об`єднанню підлягають виключно справи, а не позовні заяви.

В зв`язку з тим, що місцевий суд не об`єднував в одне провадження дві зазначені вище справи, ОСОБА_1 не мав правового статусу позивача та не зобов`язаний був з`являтись до суду як позивач за зустрічним позовом.

Також скаржник вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих розрахунків розподілу між співвласниками вартості послуги з постачання теплової енергії, як і не містять доказів загальної площі 53,6 кв.м. та опалювальної площі.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 29 січня 2024 року, КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище вважає, що рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року законне, обґрунтоване та прийняте з врахуванням думки сторін на підставі поданих сторонами доказів та вірно встановлених обставин справи, а тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Також сторонами подано відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

04 березня 2024 року через систему Електронний суд від представника КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище Шляпіним О.Ю. було подано додаткові пояснення щодо окремого процесуального питання, яке виникло при розгляді справи та просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 з 16.12.2008 року є власником офіс-магазину роздрібної торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 13).

Згідно відомостей державного реєстру фізичних осіб підприємців, відповідач ОСОБА_1 не є суб`єктом підприємницької діяльності (т.1 а.с.12).

Актом державної приймальної комісії від 26.11.2008 було прийнято в експлуатацію, офіс-магазину роздрібної торгівлі, за адресою АДРЕСА_1 , шляхом переобладнання двохкімнатної квартири, загальна площа якого складає 53, 6 кв.м. ( т.1 а.с.43-50).

Як вбачається з матеріалів справи, в нежитловому приміщенні офіс-магазину роздрібної торгівлі, за адресою АДРЕСА_1 , розташовані транзитні мережі теплопостачання, які технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР КП «Теплокомуненерго».

Протоколом зборів співвласників багатоквартирного житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 співвласники обрали індивідуальну модель договорів на надання послуги з постачання теплової енергії із здійсненням обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових систем теплопостачання та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньо будинкових систем такого будинку (т.1 а.с.70-78).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування упродовж періоду з жовтня 2020 по вересень 2022 років, надавалися споживачам міста Монастирище КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище, безперебійно та якісно (т.1 а.с 25).

Листом від 26.10.2020 ОСОБА_1 відмовився від укладення договору на послуги з постачання теплової енергії на вказаний магазин (т.1 а.с.23).

У період із 01.10.2020 до 31.12.2022 КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, за встановленими виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради тарифами, щомісячно визначало обсяги і вартість фактично спожитих відповідачем у офіс-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 теплової енергії та абонентського обслуговування і надсилало рахунки - фактури відповідачу на оплату цих послуг, які відповідачем не оплачені (т.1 а.с. 28-41, 56 - 69).

Відповідно до зазначеної методики позивачем КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище надано розрахунок суми заборгованості за надані послуги, згідно якого заборгованість відповідача ОСОБА_1 за період з 01.10.2020 до 31.12.2022 становить 28 625, 36 грн (т.1 а.с. 26-27).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Згідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в нежитловому приміщенні офіс-магазину роздрібної торгівлі, за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу, розташовані транзитні мережі теплопостачання, які технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР КП «Теплокомуненерго».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, що послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування упродовж періоду з жовтня 2020 по вересень 2022 років надавалися споживачам міста Монастирище КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище (т.1 а.с 25).

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Отже, відповідно до аналізу наведених положень Закону України «Про Житлово-комунальні послуги», послуга з обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, при умові здійснення такого обслуговування виконавцем основної послуги постачання теплової енергії, є комунальною послугою.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії було встановлено КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище відповідно до рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради згідно з Методикою визначення розміру внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку та їх розподілу між споживачами комунальних послуг.

Відповідно в редакції Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 03.12.2020, витрати виконавця, пов`язані із обслуговуванням вузлів комерційного обліку теплової енергії було включено у плату за абонентське обслуговування. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений КМ України (абзац частини першої статті 17 в редакції Закону від 03.12.2020). Плата за абонентське обслуговування визначається виконавцем комунальної послуги відповідно до постанови КМ України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг».

Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку (частина третя статті 14 в редакції Закону від 03.12.2020).

Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії було встановлено підприємству рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради відповідно до Методики визначення розміру внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку та їх розподілу між споживачами комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 05.06.2018 № 129 та витрати виконавця, пов`язані із обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії було включено у плату за абонентське обслуговування.

Протокол зборів співвласників багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , згідно якого співвласники обрали індивідуальну модель договорів на надання послуги з постачання теплової енергії із здійсненням обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових систем теплопостачання та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньо будинкових систем такого будинку є чинним та дійсним.

Також судом встановлено, що у період із 01.10.2020 до 31.12.2022 КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище за встановленими виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради тарифами, щомісячно визначало обсяги і вартість фактично спожитих відповідачем у офіс-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 теплової енергії та абонентського обслуговування і надсилало рахунки - фактури відповідачу на оплату цих послуг, які відповідачем не оплачені (т.1 а.с. 28-41, 56 - 69).

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що відсутність укладеного договору між позивачем та ОСОБА_1 не є підставою для відмови від оплати фактично спожитих послуг.

Зазначене підтверджується також і судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду України від 20 квітня 2016 у справі № 6-2951цс15 і постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що нежитлові приміщення офісу-магазину роздрібної торгівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщені у структурі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , відключені від мережі централізованого теплопостачання .

Із наведеного слідує, що нежитлові приміщення офісу-магазину роздрібної торгівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » , що знаходиться у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , є споживачем послуг, які надає позивач, однак оплата за надані послуги не проводиться.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості за надані послуги у період з 01.10.2020 по 31.12.2022, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що нарахування здійснювалось згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка була затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за №1502/32954 та становить 28 625,36 грн.

Надані розрахунки також підтверджуються рішенням Монастирищенської міської ради про початок опалювальних сезонів та підписаними відповідачем Актами відпуску теплової енергії.

Крім того, вказана заборгованість відповідачем не спростована, інших розрахунків на адресу суду не надано.

Матеріали справи також не містять відомостей, що відповідач звертався до позивача щодо неправомірного нарахування комунальних послуг.

Доводи скаржника, що матеріали справи не містять належних та допустимих розрахунків розподілу між співвласниками вартості послуги з постачання теплової енергії, як і не містять доказів загальної площі 53,6 кв.м. та опалювальної площі, є необгрунтованими.

Так, за приписами Правил, рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Статтею 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Інформація, зазначена в пунктах 6, 7, 9, 10 частини третьої цієї статті, надається споживачу не менше двох разів на рік. Інформація, зазначена в пункті 10 частини третьої цієї статті, надається також у випадках, коли виконавець надсилає споживачам договори або зміни до них.

Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі.

Рахунок на оплату комунальної послуги повинен містити, зокрема, таку інформацію:

1) найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги;

2) адресна інформація, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг;

3) період, за який здійснюється нарахування;

4) загальна сума до сплати;

5) поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач);

6) обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період, визначений згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону, а також показання відповідних вузлів обліку (у разі відсутності вузлів обліку теплової енергії - приладів - розподілювачів теплової енергії), на основі яких цей обсяг визначено, застосоване розрахункове або середнє споживання;

7) діючі ціни та тарифи на комунальні послуги;

8) стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення);

9) середній обсяг споживання та середній розмір плати за комунальну послугу іншими споживачами відповідної категорії (у тому числі в розрізі класів будівель), яким комунальну послугу надає цей виконавець, визначені за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

10) рекомендації щодо можливих заходів з підвищення енергоефективності будівель, інформація про державні цільові та інші програми підвищення енергоефективності, контактна інформація та порядок одержання додаткової інформації.

У разі, якщо у будівлі налічуються два та більше споживачів, інформація про обсяги спожитої комунальної послуги, зазначена в пункті 6 частини третьої цієї статті, надається також щодо будівлі в цілому.

Інформація, зазначена в пунктах 6-10 частини третьої цієї статті, може надаватися виконавцем як додаток до рахунка на оплату комунальних послуг та/або надаватися споживачам за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Зазначена інформація має надаватися також за зверненням споживача.

Додатково до інформації, зазначеної в частині третій цієї статті, виконавець забезпечує споживачу доступ до інформації про динаміку споживання комунальних послуг, а саме: 1) інформації про щомісячний обсяг споживання комунальних послуг за останні три роки (або з дня набрання чинності договором про надання комунальних послуг, якщо з такого дня минуло менше трьох років); 2) інформації про щоденні, щотижневі, щомісячні та щорічні обсяги споживання комунальних послуг за останні два роки (або з дня набрання чинності договором про надання комунальних послуг, якщо з такого дня минуло менше двох років), якщо вузли обліку дають змогу отримувати таку інформацію.

Доступ до інформації, зазначеної в цій частині, надається шляхом забезпечення споживачам доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів або через інтерфейс вузлів обліку.

Доступ до інформації, зазначеної в частинах третій і шостій цієї статті, може надаватися третім особам, у тому числі управителю багатоквартирного будинку, об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку, виконавцю енергосервісу за енергосервісним договором, з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо розподіл обсягів комунальних послуг, що здійснюється відповідно до статті 10 цього Закону, здійснює представник споживачів, у тому числі об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель багатоквартирного будинку, такий представник зобов`язаний надавати споживачам інформацію, зазначену в частинах третій і шостій цієї статті.

Споживачі забезпечуються інформацією, зазначеною в частинах третій і шостій цієї статті, на безоплатній основі, крім випадків, встановлених законом.

Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані щомісяця надавати облікову інформацію про споживання комунальних послуг за вузлами комерційного обліку органу місцевого самоврядування для здійснення узагальнення та моніторингу.

При цьому, чинним законодавством України не передбачено підстав для звільнення споживача (відповідача) від оплати фактично наданих йому послуг у зв`язку із недоліками у виставлених на оплату рахунках.

Щодо доказів загальної площі 53,6 кв.м., колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься договір № 64-ТІ від 01.10.2020, укладений між КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище та ФОП ОСОБА_1 , в якому вказана опалювальна площа приміщення споживача 53,6 кв.м. ( п. 2 ч. 3 Договору).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не виконувались зобов`язання щодо оплати за надані послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованістьта необхідності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з 01.10.2020 по 31.12.2022 у визначеному позивачем розмірі.

Доводи скаржника, що суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 188 ЦПК України, постановив ухвалу від 15 червня 2023 року про об`єднання в одне провадження зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище про порушення прав споживачів, з первісним позовом КП «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, що законодавством не допускається, оскільки об`єднанню підлягають виключно справи, а не позовні заяви, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).

Конструкція ч. 2 ст. 193 ЦПК України вказує на її імперативність, тобто, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 193 ЦПК України вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 17.03.2023 КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 березня 2023 відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу 15 днів з дня одержання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

19.04.2023 року на адресу суду першої інстанції надійшов від ОСОБА_1 відзив на позовну заяву.

21.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище про захист прав споживачів.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28.04.2023 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище залишено без руху та надано десятиденний термін для усунення недоліків та подання до суду уточненої позовної заяви.

08.05.2023 року ОСОБА_1 подав до суду уточнений зустрічний позов до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище про захист прав споживачів.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 25.05.2023 позовну заяву за зустрічним позовом ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище прийнято до розгляду.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.06.2023 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище, про порушення прав споживачів - об`єднано з первісним позовом КП «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом первісного позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2020 по 31.12.2022.

Разом з тим, предметом зустрічного позову є захист прав споживачів, шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок кількості (найменування) наданих послуг, кількості нарахованих Гігакалорій та їх вартості по об`єкту нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 .

З викладеного вбачається, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, їх взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, може виключити задоволення зустрічного позову, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про об`єднання зустрічного позову із первісним позовом.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта, що судом було помилково зареєстровано зустрічний позов ОСОБА_1 як окрему справу та присвоєно номер №702/532/23, а в подальшому було об`єднано згідно ухвали суду від 15.06.2023 із позовом КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище (справа № 702/252/23), тобто суд допустив порушення положень ст. 188 ЦПК України щодо правил об`єднання позовів, проте, вказані порушення судом першої інстанції процесуального законодавства за вимогами ч.3 ст.376 ЦПК України не є обов`язковими підставами для скасування рішення суду в ході апеляційного перегляду за умови правильного вирішення вказаних спорів по суті, що судом першої інстанції виконано.

Щодо посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із залишенням зустрічного позову без розгляду.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому, позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у якнайшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.

Відтак, норми частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після звернення до суду із зустрічним позовом та відкриття провадження за зустрічним позовом (25.05.2023), в судові засідання , які були призначені на : 20.09.2023, 23.10.2023, 22.11.2023 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Із клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до суду не звертався.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , як позивач за зустрічним позовом, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, тричі в судові засідання не з`явився, із клопотанням про розгляд справи за його відсутності не звертався, суд першої інстанції вірно залишив зустрічний позов без розгляду.

Таке застосування норм процесуального права відповідає сталій судовій практиці (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі № 201/13532/15-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 642/1461/17 та від 30 березня 2020 року в справі № 757/26167/15-ц).

Залишення зустрічного позову без розгляду у даній справі без постановлення ухвали не є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування судового рішення згідно ч. 3 ст.376 ЦПК України .

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що судом неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб: КП «Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства» та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш Дім 130 » не варті уваги, оскільки судом вірно встановлено, що рішення суду у даній справі не може вплинути на їх права та обов`язки.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом у клопотанні про залучення до справи третіх осіб на стороні відповідача, не доведено підстав для залучення даних осіб у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду безпосередньо вплине на прав чи обов`язки цих осіб щодо однієї із сторін у справі.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті, не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище про захист прав споживачів залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук

/повний текст постанови суду виготовлений 7 березня 2024 року/