Провадження № 2-др/521/50/24
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мурзенко М.В.,
при секретарі Корнієнко Л.В.
за участі представниці відповідача адвокатки Луценко О. А.
представника третьої особи ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,
В провадженні судді Малиновського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25.04.2024 року, повний текст рішення складений 29.04.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини були задоволені. Визначено місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні, під час судових дебатів, представником позивача адвокаткою Нікітіною Г.Е. було зроблену усну заяву щодо надання додаткових доказів на понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

25.04.2024 року через систему «Електронний суд» адвокаткою Нікітіною Г.Е. було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила суд вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат пов`язаних з розглядом справи: 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні позивачка, представниця позивачки адвокатка Нікітіна Г.Е. участі не приймали, у заяві про ухвалення додаткового рішення просили суд справу слухати за їх відсутності.

Представниця відповідача адвокатка Луценко О.А. просила суд в ухваленні додаткового рішення та розподілі судових витрат відмовити, посилаючись на те, що порушені критерії реальності та не враховані конкретні обставини справи, сторона відповідача не заперечували щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Представниця третьої особи ОСОБА_1 при винесенні додаткового рішення посилалась на розсуд суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, стороно позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення суду надано (докази наявні в матеріалах електронної справи):

-копію договору про надання правової допомоги № 1307 від 13.07.2023 року, підписаний між ОСОБА_2 та адвокатом Нікітіною Г.Е.; відповідно до п. 3.1 якого встановлено, що клієнт зобов`язується сплатити вартість юридичних послуг адвоката (гонорар) шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги протягом 30 днів після набрання рішення по справі законної сили;

-ордер про надання правничої (правової) допомоги;

-рахунок-фактура № 25/04 від 25.04.2024 ррку на загальну суму 15000,00 грн., з яких: консультація клієнта, узгодження правової позиції, аналіз судової практики 2500,00 грн.; складання та подача позовної заяви 5000,00 грн.; складання та подача клопотань про долучення доказів, виклик свідків 2500,00 грн.; представництво інтересів у суді ( два засідання) 5000,00 грн.

-акт № 25/04 від 25.04.2024 року про надання юридичних послуг на загальну суму 15000,00 грн.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема, складності справи, заперечення сторони відповідача щодо розміру відповідних витрат, суд дійшов висновку, що завлений до стягнення стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу (15000,00 грн.) є неспівмірним із складнісю справи, та не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у зв`язку із чим підлягає стягненню у меншому розмірі, а саме 5000,00 грн.

При цьому судом не беруться до уваги посилання сторони відповідача на те, що судові витрати не підлягають розподілу, оскільки між сторонами був відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, та відповідачем визнавались позовні вимоги, оскільки такі посилання спростовуються показами ОСОБА_3 під час судового розгляду, та відзивом на позовну заяву, у якому сторона відповідача просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією від 17.07.2023 р. (а.с.5), та оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені у повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 133, 141, 176, 246, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги після закінчення його апеляційного перегляду, якщо за його результатами рішення було залишено без змін.

Повний текст рішення складений 29 травня 2024 року.

Головуючий: