ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Суми

Справа №587/1153/23

Номер провадження 22-ц/816/556/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гоча Вячеслава Миколайовича,

представника відповідача Державного підприємства «Антонов» - Станіславчук Марини Анатоліївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Гочем Вячеславом Миколайовичем

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2023 року у складі судді Степаненка О.А., ухваленого в м. Суми

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 вересня 2020 року його було прийнято на посаду віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) Державного підприємства «Антонов» (далі ДП «Антонов»).

Наказом ДП «Антонов» від 25 січня 2021року № 4024ку його було звільнено з 01 квітня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності та штату працівників.

Рішенням Сумського районного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 587/732/21 його було поновлено на посаді віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) ДП«Антонов» з 01 квітня 2021 року.

На підставі рішення Сумського районного суду від 02 вересня 2021 року ДП «Антонов» видано наказ від 17 вересня 2021р. № 8512к «Про поновлення ОСОБА_1 », яким його з 01 квітня 2021 року було поновлено на посаді віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділі керівництво підприємством (500).

З метою оптимізації організаційної структури підприємства ДП «Антонов» видано наказ від 27 вересня 2021 року №8822к «Про внесення змін до структури та штатного розпису підприємства», яким було виключено з 31 грудня 2021 року зі штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємством» (підр. 500) посаду віце-президент (з фінансів та економіки).

Наказом ДП «Антонов» від 27 вересня 2021 року №8823к ОСОБА_1 попереджено про виключення зі штатного розпису з 31 січня 2021 року його посади та запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства.

Наказом ДП «Антонов» від 27 січня 2022 року № 4042ку ОСОБА_1 - віце-президента (з фінансів та економіки) було звільнено з 07 лютого 2022 року за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього заробітку (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

У наказі було зазначено, що позивачу пропонувалась інша робота на вакантних посадах підприємства лише в період з 27 вересня 2021 року по 22 грудня 2021 року, а за період з 23 грудня 2021 року по 07 лютого 2022 року інша робота позивачу не пропонувалась.

Зазначав, що йому не відомо про наявність у період з дня його попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору про наявні вакантні посади, які відповідають його освіті, кваліфікації, досвіду роботи і запропоновані йому не були.

Вважав, що звільнення відбулось з порушенням порядку вивільнення працівників, визначеного статтями 40 та 49-2 КЗпП України.

Також вказував, він є головою первинної профспілкової організації ДП «Антонов» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту, а отже його звільнення з ініціативи роботодавця у відповідності до вимог ч. 7 статті 43, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 3 ст. 252 КЗпП України допускається лише за попередньою згодою первинної профспілки та вищого органу первинної профспілки. У той же час, відповідач звільнив його без отримання згоди первинної профспілки, головою якої він є.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив поновити його на посаді віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) ДП «Антонов» з 07 лютого 2022 року, стягнути з ДП «Антонов» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 лютого 2022 року по день ухвалення рішення, розмір якого на дату подання позову становить 491370,75 грн та стягнути судові витрати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Гоч В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідачем не було дотримано обов`язку з працевлаштування позивача, що є порушенням порядку вивільнення працівників визначених статтями 40 та 49-2 КЗпП України.

Вказує, що останній раз відповідач пропонував відповідачу роботу 22 грудня 2021 року, у період з 23 грудня 2021 по 07 лютого 2022 року, відповідач будь-яких вакантних посад, які у нього з`явились не пропонував позивачу, і належних доказів з цього приводу не надав. У той же час, з наданого відповідачем додатку до наказу № 1426 від 07 лютого 2022 року, у відповідача станом на 07 лютого 2022 року була вакантна 741 посада, тобто у період з 23 грудня 2021 по 07 лютого 2022 року, з`явились 310 вакансій, які позивачу не пропонувались, при цьому останній міг виконувати роботу за значною кількістю посад, які йому не пропонувались.

Наголошує на тому, що позивач є головою первинної профспілкової організації ДП «Антонов» Всеукраїнської профспілки працівників наземного водного та авіаційного транспорту, а отже при звільненні позивача з роботи за ініціативою роботодавця відповідач повинен отримати згоду виборного органу на звільнення Первинної профспілкової організації відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України та попередню згоду на звільнення Всеукраїнської профспілки працівників наземного, водного та авіаційного транспорту відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 КЗпП України. Зазначає, що відповідач при звільненні позивача, як члена виборного органу профспілки, проігнорував вказані гарантії.

Від ДП «Антонов» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що судом повно та всебічно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) Державного підприємства «Антонов».

Наказом ДП «Антонов» від 19 грудня 2020 року №5750к «Про внесення змін до структури та штатного розпису підприємства», з метою оптимізації організації структури підприємства та за погодженням з Державним концерном «УКРОБОРОНПРОМ», з 25 січня 2021 року виведено зі штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємства» (підр. 500) посаду віце-президента (з фінансів та економіки).

Наказом ДП «Антонов» від 25 січня 2021 року №4042ку ОСОБА_1 звільнено з посади віце-президента (з фінансів та економіки) з 01 квітня 2021 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 вересня 2021 року поновлено ОСОБА_1 на посаді віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) ДП «Антонов» з 01 квітня 2021 року та стягнуто з ДП «Антонов» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 237 261 грн 39 коп. (а.с. 13-17, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 17 вересня 2021 року №8512к ОСОБА_1 поновлено з 01 квітня 2021 року на роботі на посаді віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) ДП «Антонов» (а.с. 60, т. 1).

У подальшому, з метою оптимізації організації структури підприємства, наказом ДП «Антонов» від 27 вересня 2021 року №8822к виключено з 31 грудня 2021 року зі штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємства» (підр.500) посаду віце-президента (з фінансів та економіки) з окладом 26424 грн (а.с. 20, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 27 вересня 2021 року №8823к ОСОБА_1 попереджено про виключення зі штатного розпису з 31 січня 2021 року його посади, попереджено, що у разі його відмови від запропонованої іншої роботи з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Одночасно ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства станом на 27 вересня 2021 року, кількістю 504 одиниці.

27 січня 2021 року ОСОБА_1 ознайомлений з наказомпопередженням та запропонованою іншою роботою на вакантних посадах станом на 27 січня 2021 року у кількості 504 одиниць на 21 аркуші, про що свідчить його підпис, проте згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с. 61-72, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 06 жовтня 2021 року №9226к ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, в кількості 504 одиниці. У цей же день ОСОБА_1 ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами на підприємстві, про що свідчить його підпис, проте згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с. 73-84, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 11 жовтня 2021 року №9432к ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, кількістю 500 одиниць. У цей же день ОСОБА_1 ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами на підприємстві, про що свідчить його підпис, проте згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с. 85-96, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 25 листопада 2021року №11205к ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, в кількості 463 одиниці. 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами на підприємстві, про що свідчить його підпис, однак згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с. 97-106, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 30 листопада 2021 року №11308к ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, в кількості 479 одиниць. У цей же день ОСОБА_1 був ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами на підприємстві, про що свідчить його підпис, однак згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с.107-116, т. 1).

03 грудня 2021 року №408/14309-21 ДП «Антонов» на адресу Всеукраїнської профспілки працівників наземного, водного та авіаційного транспорту направило звернення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 188, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 14 грудня 2021 року №11962к ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, в кількості 436 одиниць. У цей же день ОСОБА_1 був ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами на підприємстві, про що свідчить його підпис, однак згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с.117-127, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 22 грудня 2021 року №12293к ОСОБА_1 запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства, в кількості 431 одиниць. У цей же день ОСОБА_1 був ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами на підприємстві, про що свідчить його підпис, однак згоди на переведення на вакантну посаду не надав (а.с.128-147, т. 1).

Листом від 04 січня 2022 року №02/1 Всеукраїнська профспілка працівників наземного, водного та авіаційного транспорту повідомила ДП «Антонов» про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 189-190, т. 1).

Наказом ДП «Антонов» від 07 лютого 2022 року №1426к ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на підприємстві. ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із зазначеним наказом та переліком вакантних посад станом на 07 лютого 2022 року у кількості 741 одиниць, про що було складено відповідний акт від 07 лютого 2022 року (а.с.148-163, т. 1).

Наказом від 27 січня 2022 року №4042ку ОСОБА_1 , віце-президента (з фінансів та економіки), звільнено 07 лютого 2022 року за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього місячного заробітку (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

У наказі зазначено, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному в період з 29 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року по 04 січня 2022 року, з 05 січня 2022 року по 06 січня 2022 року, з 10 січня 2022 року по 19 січня 2022 року, з 20 січня 2022 року по 26 січня 2022 року, з 27 січня 2022 року по 04 лютого 2022 року. Відділу кадрів, у випадку продовження періоду тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , відкоригувати дату звільнення ОСОБА_1 на перший робочий день після закриття листка непрацездатності (а.с. 191-192, т. 1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з роботи було дотримано вимоги трудового законодавства, зокрема положень ст.ст. 40, 43, 49-2, 252 КЗпП України, а також положення ст.ст. 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати такий працівник.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №127/9454/20 та у постанові від 15 червня 2021 року у справі №761/23325/17 , юридична особа самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з частиною другою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд не може вдаватись в доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис, зменшувати чисельність одних посад, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності, або збільшити чисельність інших посад.

Положеннями частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини 3 статті 252 Кодексу Законів про працю України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідно до частини першою статті 252 Кодексу Законів про працю України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Частиною 2 ст. 43 КЗпП України визначено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у 15 денний строк обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до частини п`ятої статті 43 Кодексу Законів про Працю України та частини першої статті 39 Закону України ««Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

У справі, яка переглядається, судом правильно встановлено, що звільнення роботодавцем ОСОБА_1 з посади віце-президента (з фінансів та економіки) у підрозділ керівництво підприємством (500) ДП «Антонов» відбулося з дотримання встановленого законом порядку, зокрема, виконано вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо попередження позивача про наступне вивільнення і запропоновано йому усі наявні вакантні посади на підприємстві, від переведення на будь-яку з них позивач відмовився.

Крім того, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Оскільки відмова профспілкового органу не містила належного обґрунтування, тому роботодавець правомірно звільнив позивача без згоди профспілкового органу на розірвання трудового договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що роботодавцем у день звільнення не запропоновано усі вакантні посади, які були наявні на підприємстві, оскільки наказом від 07 лютого 2022 року №1426к ОСОБА_1 пропонувалися вакантні посади на підприємстві, про те він відмовився від ознайомлення із зазначеним наказом та переліком вакантних посад, про що було складено відповідний акт.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення його здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства і трудові права позивача при звільненні порушені не були.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Гочем Вячеславом Миколайовичем, залишити без задоволення.

РішенняСумського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 8 березня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова