ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року м. Чернівці Справа № 727/13582/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернівецька міська рада,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Одовічен Я.В., дата складання повного тексту рішення 20.05.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року, який укладено між Управлінням комунальної власності ЧМР та ФОП ОСОБА_2 на приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 83,4 кв.м.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 19.07.2022 року між Управлінням комунальної власності ЧМР та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нерухомого майна №72 на приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 83,4 кв.м., у відповідності до п.1.1 умов Договору, підставою для його укладення є наказ Управління комунальної власності ЧМР від 05.07.2022 року №237 та протокол електронного аукціону №LLP001-UА-893, який відбувся 14.06.2022 року.

Із протоколу електронного аукціону вбачається, що його учасниками були: фізична особа - ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , фізична особа - підприємець ОСОБА_4 . Згідно цінових пропозицій, поданих учасниками аукціону, найвища ціна була запропонована 14.06.2022 року о 13:26 год ОСОБА_1 , та становила 61 001 грн, однак 21.06.2022 року Управління Провадження №22-ц/822/620/24

комунальної власності наказом №208 «Про відмову у затвердженні протоколу електронного аукціону №LLP001-UА-893», який сформовано 14.06.2022 року, відмовило у затвердженні протоколу електронного аукціону №LLP001-UА-893 та дискваліфікувало ОСОБА_1 як переможця зазначеного електронного аукціону щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,4 кв.м., терміном на 5 років, у зв`язку із тим, що переможець зазначеного аукціону не подав документи, відомості, обов`язкове подання яких передбачено Законом.

Надалі, наказом Управління комунальної власності від 05.07.2022 року №237 «Про затвердження протоколу про результати електронного аукціону №LLP001-UА-893» було затверджено протокол про результати електронного аукціону №LLP001-UА-893, який сформовано 22.06.2022 року, щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлові приміщення першого поверху (6-1)-(6-8) будівлі літ А, загальною площею 83,40 кв. м., терміном на 5 років.

05.08.2022 року в Міністерстві економіки України відбулось засідання комісії з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації та проведення аукціонів щодо передачі в оренду державного та комунального майна, у тому числі електронних аукціонів, де було розглянуто скаргу ОСОБА_1 та встановлено порушення орендодавцем (Управлінням комунальної власності ЧМР) порядку організації, проведення аукціону №LLP001-UА-893 в частині недотримання вимог п.76 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою КМУ від 03.06.2020 року №483, щодо дискваліфікації учасника, який надав найвищу цінову пропозицію та встановлено, що Управління комунальної власності безпідставно дискваліфікувало переможця аукціону №LLP001-UА-893 ОСОБА_1 , чим перевищило свої повноваження та порушило її права на укладення договору оренди, а також права Чернівецької міської територіальної громади на отримання вищої орендної плати запропонованої переможцем аукціону.

Вказувала, що Управління комунальної власності ЧМР зверталось до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 14.02.2023 року, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 року, позов Управління комунальної власності ЧМР задоволено.

Постановою Верховного суду Касаційного господарського суду від 22.11.2023 року постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.02.2023 у справі № 926/4738/22 скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У постанові вказано на необхідність оскарження договору оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року нею, ОСОБА_1 , оскільки саме її інтереси були порушені.

Враховуючи те, що договір оренди суперечить законодавству України, що регулює відносини у сфері передачі комунального майна в оренду, а саме: ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою КМУ від 03.06.2020 року №483, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, укладений між Управлінням комунальної власності ЧМР та ФОП ОСОБА_2 на приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , розміром 83,4 кв.м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що як вбачається з матеріалів поданої заяви, правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням 19.07.2022 року між Управлінням комунальної власності ЧМР та ФОП ОСОБА_2 договору оренди нерухомого майна №72, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , розміром 83,4 кв.м, а тому оспорюваний договір оренди землі від 19.07.2022 року за своїм змістом є господарським договором та був укладений між двома господарюючими суб`єктами.

Зазначає, що суд помилився при визначенні правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, так як у цій справі правовідносини є господарськими, а ОСОБА_1 мала намір вступити у правовідносини оренди як суб`єкт господарювання, отже спір є господарським та має вирішуватися господарським, а не загальним судом.

Звертає увагу суду на те, що предметом договору оренди, право на укладення якого виставлялося на аукціон, що відбувся 14.06.2022 року, були нежитлові приміщення загальною площею 83,4кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та з цією метою в оголошенні про проведення аукціону Лот № LLP001-UA-893, затвердженому наказом Управління комунальної власності ЧМР від 09 травня 2022 року (пункт 3.15), орендодавець зазначив, що для участі в електронних торгах з оренди на етапі подачі закритих цінових пропозицій (тобто до електронного аукціону) учасник повинен розмістити (завантажити) копію виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому висновок суду про те, що кваліфікаційними вимогами, визначеними у п.3.15, серед переліку документів, які повинен розмістити (завантажити) учасник в електронній системі «Прозорро.Продажі» для участі в електронних торгах, було вказано і копію виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є безпідставними та не відповідають вимогами Законодавства, є необґрунтованим та не ґрунтується на нормах закону.

Вважає, що орендодавець мав намір вступити в майнові відносини з орендарем щодо господарського використання майна, що перебуває в комунальній власності, в опублікованому оголошенні про проведення аукціону, висувати таку додаткову умову оренди майна, як наявність у потенційного орендаря державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності та вимагати від учасників аукціону подання документів на підтвердження цього статусу на етапі подачі закритих цінових пропозицій (тобто до електронного аукціону).

Стверджує, що позивач, як добросовісний учасник аукціону, який наділений

відповідними правами і обов`язками відповідно до Закону, жодним чином не була

обмежена у доступі до проведення аукціону та зобов`язана була пересвідчитись у наявності додаткових умов щодо передачі майна в оренду та вимог, які безпосередньо мали місце в оголошені.

Наголошує, що звертаючись до суду за захистом своїх прав позивач зазначила, що «дії органу місцевого самоврядування в частині укладення договору оренди комунального майна є незаконним та таким, що порушують її інтереси, як переможця аукціону № LLP001-UA-893»

З огляду на зазначені обставини, у позивача, як в учасника аукціону та потенційного його переможця, виник законний інтерес щодо укладення договору оренди за результатами проведення аукціону (електронних торгів), а отже, «особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин» (пункт 26 постанови Верховного Суду від 06 лютого 2024 року у справі №916/1158/23).

Крім іншого, вказує на те, що задоволення позову про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року не призведе до відновлення прав позивача, які вона вважає порушеними, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оскільки наслідком визнання правочину недійсним є двостороння реституція та відшкодування збитків, а позивач не є стороною договору оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року, визнання недійсними договору оренди саме по собі не поновлює прав позивача як учасника аукціону, тому що її правове становище внаслідок визнання недійсним договору ніяк не змінюється, зокрема, вона «автоматично» не набуває статусу переможця аукціону. Тобто обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є ефективним, навіть якби її права були порушені.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не лише не сприяє, а й потребує від нього надалі вжиття додаткових заходів (в тому числі ініціювання спорів) та дій для відновлення його права на таке майно, що в цілому не відповідає завданням цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав особи.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління комунальної власності ЧМР просить рішення суду залишити без змін, скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 у своєму відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступних висновків.

Щодо можливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 , то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Так, до клопотань ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи не додано доказів перебування останніх у відпустках, або інших доказів щодо поважних причин, за яких неможливо з`явитися у судове засіданні, або заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності позивача та її представника.

Щодо розгляду справи по суті спору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд вказав, що ОСОБА_1 , реєструючись для участі в електронному аукціоні, виконала вимоги, передбачені як п.65 Положення так і ч.3 ст.13 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», та запропонувала найвищу цінову пропозицію.

Зазначив, що жодним нормативно-правовим актом такої вимоги (наявність виписки з ЄДРПОУ) до учасника аукціону з передачі в оренду нерухомого майна (цільове використання майна - на власний розсуд) не передбачено, адже переможець аукціону фізична особа громадянин України може зареєструватись як підприємець і після проведення аукціону та укласти відповідний договір в іншому статусі.

Окрім того, приписами ч.4 ст.13 Закону прямо заборонено орендодавцю вимагати від потенційного орендаря інші документи і відомості, ніж передбачені частиною третьою цієї статті та умовами оренди майна, опублікованими в оголошенні про проведення відповідного аукціону.

Вказав, що позивач ОСОБА_1 не відмовлялася від підписання протоколу аукціону та від укладення договору оренди, а тому визначення переможцем електронного аукціону учасника з наступною ціновою пропозицією ОСОБА_2 та укладення із нею договору оренди є передчасним.

Таким чином, при проведенні електронного аукціону права оренди нерухомого майна було порушено вимоги ст.13 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» та п.19, п.55, п.65 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ №483 від 03.06.2020 року.

Крім наведеного, суд прийшов до висновків, що договір оренди, укладений за результатами проведеного спірного аукціону із ФОП ОСОБА_2 , яка не є переможцем аукціону, слід визнати недійсним з підстав його укладення внаслідок порушення вимог законодавства під час передачі майна в оренду, недотримання Порядку проведення аукціону, оскільки існування таких порушень знайшло своє підтвердження відповідними доказами.

Такий спосіб захисту порушеного права є ефективним, оскільки призведе до потрібного результату, матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо, а також відповідатиме принципу процесуальної економії, тобто позбавить необхідності звертатися до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на таке.

10.05.2022 року Управління комунальної власності Чернівецької міської ради на сайті «Прозорро/Продажі» розмістило оголошення щодо проведення електронного аукціону: лот №LLP001-UA-893 з назвою «Аукціон щодо продовження договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Степана Бандери, 5.

Щодо участі в електронному аукціоні зареєструвалися 3 особи: ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_6

27.05.2022 року для участі у аукціоні зареєструвалася ФОП ОСОБА_2 . Список документів: копія паспорта; документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску; документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску; документ, що підтверджує кваліфікацію: витяг з Реєстру платників єдиного податку; витяг з ЄДРПОУ про реєстрацію фізичної особи-підприємця, заява на участь.

13.06.2022 року зареєструвалася ОСОБА_1 (список документів: паспорт, документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску, документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску) та ФОП ОСОБА_6 (список документів: копія паспорта; документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску; документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску; витяг з ЄДРПОУ про реєстрацію фізичної особи -підприємця).

14.06.2022 року відбувся електронний аукціон щодо продовження договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 /Лот № LLP001-UA-893/.

Найвищу цінову пропозицію в розмірі 61001 грн було запропоновано зі сторони ОСОБА_1 , а учасником з наступною за величиною ціновою пропозицією в розмірі 61000 грн була ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.18-23).

Зі змісту оголошення від 09.05.2022 року вбачається наступне. Так, в п.3.13 Оголошення передбачено, що при оцінці наданих конкурсних пропозицій застосовуватиметься критерій: найвища цінова пропозиція за результатами електронного аукціону; після проведення аукціону орендодавцем буде здійснено кваліфікацію переможця, тобто перевірку наданих останнім документів, які вимагаються умовами даного оголошення; у випадку надання неповного пакету документів, або ненадання документів, орендодавець має право дискваліфікувати такого учасника-переможця виключно у відповідності до умов Регламенту.

В пункті 3.14 оголошення зазначено профіль використання об`єкту оренди: за будь яким цільовим призначенням.

У п.3.15 Оголошення було визначено перелік документів, які повинен розмістити учасник в електронній системі Prozzoro. Продажі. для участі в електронних торгах з оренди майна на етапі подачі закритих цінових пропозицій. Так, учасник аукціону фізична особа повинен подати: а) копії установчих документів (для юридичних осіб), б) копію рішення уповноваженого органу юридичної особи (заявника) про призначення керівника цієї юридичної особи (заявника), який має право діяти від імені цієї юридичної особи без довіреності, в) належним чином оформлену довіреність уповноваженим особам заявника, якою їм надаються повноваження щодо представлення заяви на участь в аукціоні, якщо заяву цієї юридичної особи (заявника) подає її представник, який не має права діяти від імені цієї юридичної особи (заявника) без довіреності, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, д) копію паспорта (1,2,11стор.) та довідки про присвоєння РНОКПП (для фізичної особи), е) копію свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (за наявності), ж) копію ліцензії на здійснення окремого виду діяльності (за наявності), з) заяву на участь в аукціоні, и) документи (копії платіжних доручень), що підтверджують сплату реєстраційного та гарантійного внеску.

Умови дискваліфікації учасника, що визначений переможцем електронного аукціону, визначені у п.3.18 Оголошення. Зокрема, учасник може бути дискваліфікований у разі невиконання зобов`язань, що визначені у регламенті; якщо орендар не відповідає вимогам ст.4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (т.1 а.с.179-182).

Так, 13.06.2022 року позивач ОСОБА_1 подала заяву на участь в електронному аукціоні №LLP001-UA-893 щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади за адресою м. Чернівці, вул. С.Бандери, 5, загальною площею 83,40 кв.м. (т.1 а.с.47).

До заяви було додано квитанцію про сплату гарантійного внеску від 13.06.2022 року та квитанцію про сплату реєстраційного внеску, копію паспорту та копію картки платника податків (т.1 а.с.48-51).

14.06.2022 року відбувся аукціон і було сформовано протокол електронного аукціону №LLР001-UA-893. Зазначеним протоколом було визначено позивача як переможця аукціону, який зробив цінову пропозицію у розмірі 61001 грн.

16.06.2022 року до ЄДРПОУ внесений запис про державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця.

У подальшому, наказом Управління комунальної власності №208 від 21.06.2022 року «Про відмову у затвердженні протоколу електронного аукціону №LLP001-UА-893», який сформовано 14.06.2022 року, було відмовлено у затвердженні протоколу електронного аукціону №LLP001-UА-893 та дискваліфіковано ОСОБА_1 як переможця зазначеного електронного аукціону щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,4 кв.м, терміном на 5 років, у зв`язку із тим, що переможець зазначеного аукціону не подав документи, відомості, обов`язкове подання яких передбачено Законом (т.1 а.с.54).

22.06.2022 року Управлінням було сформовано протокол електронного аукціону №LLP001-UА-893, яким визнано переможцем електронного аукціону ФОП ОСОБА_2 з ціновою пропозицією 61000 гривень (т.2 а.с.58-60).

Наказом Управління комунальної власності від 05.07.2022 року №237 «Про затвердження протоколу про результати електронного аукціону №LLP001-UА-893» було затверджено протокол про результати електронного аукціону №LLP001-UА-893, який сформовано 22.06.2022 року, щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлові приміщення першого поверху (6-1)-(6-8) будівлі літ А, загальною площею 83,40 кв. м., терміном на 5 років (т.1 а.с.195).

19.07.2022 року між Управлінням комунальної власності ЧМР та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди нерухомого майна №72 на приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 83,4 кв.м. Договір укладено строком на 5 років, що діє з 19.07.2022 року по 18.07.2027 року (т.1 а.с.184-191).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що підставою для його укладення є наказ Управління комунальної власності ЧМР від 05.07.2022 №237 та протокол електронного аукціону №LLP001-UA-893, який сформовано 22.06.2022 року.

ОСОБА_1 , вважаючи незаконними дії Управління комунальної власності ЧМР щодо дискваліфікації її як учасника і переможниці електронного аукціону № LLP001-UA-893, звернулася 27.06.2022 року із скаргою до Комісії з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації та проведення аукціонів Міністерства економіки України (комісія).

05.08.2022 року відбулось засідання комісії, що оформлено протоколом, за результатами якого комісія встановила порушення орендодавцем (управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради) порядку організації, проведення аукціону №LLР001-UА-893 в частині недотримання вимог п.76 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 № 483 щодо дискваліфікації учасника, який надав найвищу цінову пропозицію. А саме, що орендодавець вимагав документи, які не передбачені ст.13 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (т.1 а.с.57-61).

До правовідносин у сфері передачі в оренду державного та комунального майна застосовуються, зокрема, положення ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон).

Так, Закон регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону оренда здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; врахування особливостей об`єктів державної та комунальної форм власності; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного, достовірного інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду; забезпечення конкурентних умов оренди та інших видів договорів.

У свою чергу, передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог Закону.

Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок № 483), визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією.

За приписами статті 1 Закону визначено, що аукціон є спосіб передачі в оренду державного та комунального майна особі, яка запропонувала найбільшу орендну плату, що проводиться в електронній формі.

Електронна торгова система (ЕТС) - дворівнева інформаційно-телекомунікаційна система, що включає центральну базу даних та електронні майданчики, які взаємодіють з центральною базою даних через інтерфейс програмування додатків такої центральної бази даних. ЕТС забезпечує можливість створення, розміщення, оприлюднення та обміну інформацією і документами в електронному вигляді, необхідними для проведення аукціону в електронній формі.

Порядок функціонування ЕТС, порядок та строки передачі майна в оренду, подання заяв на участь в аукціоні, проведення аукціонів, розмір, порядок та строки сплати, повернення гарантійних, реєстраційних внесків, плати за участь в аукціоні (винагороди оператора), порядок та строки підписання, опублікування протоколу та договору оренди за результатами аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду.

Відповідно до п.50 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (Порядок), потенційний орендар через свій особистий кабінет в електронній торговій системі подає заяву на оренду об`єкта оренди, включеного до Переліку першого типу, шляхом заповнення електронної форми.

Така заява подається щодо об`єкта оренди, якщо об`єкт оренди було включено до Переліку першого типу не за заявою потенційного орендаря відповідно до частини другої статті 6 Закону або у випадку, коли потенційний орендар бажає подати свої пропозиції щодо строку оренди такого об`єкта.

Для подання заяви на оренду об`єкта оренди потенційний орендар обирає з Переліку першого типу відповідний об`єкт та зазначає в заяві бажаний строк оренди, а якщо потенційний орендар бажає орендувати об`єкт погодинного, - також графік погодинного використання об`єкта.

Контактні дані потенційного орендаря вносяться шляхом заповнення електронної форми. Інформація про потенційного орендаря розкривається після моменту закінчення електронного аукціону.

У пункті 65 Порядку вказано, що потенційний орендар, який має намір узяти участь в електронному аукціоні, через свій особистий кабінет подає заяву на участь в електронному аукціоні шляхом заповнення електронної форми, вимоги до якої встановлюються адміністратором електронної торгової системи, і завантажує електронні копії документів, передбачені ч.3 ст.13 Закону та умовами оренди майна, що оприлюднені в оголошенні про передачу майна в оренду (в разі їх наявності). Заява на участь в електронному аукціоні повинна містити закриту цінову пропозицію та подаватися починаючи з дати оприлюднення відповідного оголошення в електронній торговій системі до закінчення кінцевого строку подання заяв на участь в електронному аукціоні. Потенційний орендар повинен відповідати вимогам до особи орендаря, визначеним ст. 4 Закону.

Згідно з п.51 Порядку орендодавець через свій особистий кабінет оприлюднює в електронній торговій системі оголошення про передачу майна в оренду на аукціоні у випадках та у строки, передбачені частиною першою статті 12 Закону, а щодо єдиного майнового комплексу - у строки, передбачені частиною п`ятою статті 14 Закону.

У межах строків, передбачених частиною першою статті 12 Закону, орендодавець розробляє та затверджує умови оренди майна, додаткові умови оренди майна (в разі наявності), крім тих, які затверджуються в порядку, передбаченому абзацом третім пункту 54 цього Порядку.

Вимоги до оголошення про передачу майна в оренду викладені в п.55 Порядку.

У п.54 Порядку встановлено, що додаткові умови оренди майна розробляються орендодавцем на підставі пропозицій балансоутримувача, уповноваженого органу управління або з власної ініціативи орендодавця.

Орендодавець проводить аналіз пропозицій у частині обмеження конкуренції та дискримінації учасників. Забороняється встановлювати додаткові умови оренди майна, що містять такі положення.

Можуть бути визначені такі додаткові умови оренди майна: обмеження щодо використання майна для розміщення об`єктів, перелік яких визначений в додатку 3 у кількості не більш як п`ять груп з відповідного переліку; більш тривалий строк оренди, ніж передбачено пунктом 53 Порядку; виконання певних видів ремонтних робіт (поточного та/або капітального ремонту), реконструкції або реставрації об`єкта оренди в певній сумі протягом певного строку чи виконання інших інвестиційних зобов`язань у межах, передбачених законодавством; вимоги щодо наявності досвіду роботи особи у відповідній сфері, якщо об`єктом оренди є майно закладів освіти, охорони здоров`я, соціально-культурного призначення (закладів культури, фізичної культури і спорту) та додаткові документи, які повинен подати потенційний орендар на підтвердження наявності такого досвіду, передбачені цим пунктом Порядку; вимоги щодо особливостей використання об`єкта оренди, що є майном закладів освіти, охорони здоров`я, соціально-культурного призначення (закладів культури, фізичної культури і спорту); інші умови, передбачені законодавством або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (у такому разі в оголошенні зазначається посилання на відповідні нормативно-правові акти або рішення, згідно з якими визначені такі додаткові умови).

Відповідно до пункту 73 Порядку переможець електронного аукціону визначається шляхом автоматичної оцінки електронною торговою системою цінових пропозицій учасників після завершення останнього раунду електронного аукціону та формування протоколу про результати електронного аукціону, крім випадків використання переважного права чинним орендарем при проведенні аукціону на продовження договору оренди відповідно до пункту 149 цього Порядку.

Згідно із пунктом 76 Порядку, у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам статті 4 Закону, або в інших випадках, передбачених частиною дев`ятою статті 13 Закону, орендодавець завантажує рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону або про відмову від укладення договору оренди в електронну торгову систему. Орендодавець завантажує рішення про відмову від укладення договору оренди також у разі, коли переможець електронного аукціону не сплатив авансовий внесок та вартість невід`ємних поліпшень відповідно до пункту 80 цього Порядку (у разі проведення електронного аукціону на продовження договору оренди). Якщо переможець електронного аукціону відмовився від підписання протоколу про результати електронного аукціону або договору оренди чи не підписав такий протокол або договір у встановлені строки, орендодавець складає та завантажує відповідний акт в електронну торгову систему.

Частиною 4 статті 4 Закону визначено, що не можуть бути орендарями: фізичні та юридичні особи, стосовно яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України «Про санкції», а також пов`язані з ними особи; юридичні особи, інформація про бенефіціарних власників яких не розкрита в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»; фізичні та юридичні особи, зареєстровані в державах, включених FATF до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, а також юридичні особи, 50 і більше відсотків статутного капіталу яких належать прямо або опосередковано таким особам; фізичні та юридичні особи, які перебувають у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) або у процесі припинення; працівники орендодавця - щодо майна, яке надається в оренду такими орендодавцями; працівники уповноважених органів управління та балансоутримувачів - щодо майна, оренда якого погоджується такими уповноваженими органами управління або яке знаходиться на балансі таких балансоутримувачів.

Приписами частини восьмої статті 13 Закону встановлено, що протокол про результати аукціону формується та оприлюднюється ЕТС автоматично в день завершення аукціону в електронній формі, у тому числі у випадку, передбаченому частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до частини дев`ятою статті 13 Закону орендодавець не затверджує протокол аукціону, не укладає договір оренди за результатами аукціону з потенційним орендарем, який: - не відповідає вимогам статті 4 цього Закону: не подав документи або відомості, обов`язкове подання яких передбачено цим Законом; - подав неправдиві відомості про себе; - відмовився від підписання протоколу аукціону або договору оренди за результатами аукціону на право оренди того самого об`єкта.

Позиція апеляційного суду.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору стосовно такого майна або майнових прав, коли цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді та переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по?перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь?яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по?друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь?які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено в статті 20 ГПК України.

Так, частиною 1 статті 20 ГПК України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, передбачалося, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку з провадженням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, та спорів стосовно вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, яке є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та/або фізичні особи - підприємці (пункт 6); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору стосовно такого майна або майнових прав чи спору, що виник із корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді та переданий на його розгляд разом із такими вимогами (пункт 13); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15).

Згідно зі статтею 20 ЦПК України та статтею 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цими кодексами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи, які виникають у зв`язку з провадженням господарської діяльності.

За змістом частин 1 та 3 статті 3 Господарського кодексу (ГК) України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, здійснювана для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися й без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально?технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Під час вирішення питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними в статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по?перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по?друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом.

Так, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та ФОП, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

У постанові ВС від 30 листопада 2021 року у справі № 910/21182/15 зазначено наступне: «…49.1. Відповідно до положень статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Аналогічним чином, згідно частини 4 статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

49.2. Отже, торги є способом укладення договору і постають як передбачена законодавством послідовність дій (процедура), вчинених організатором та учасниками торгів з метою укладення цивільно-правового чи господарського договору. Ця послідовність дій (процедура) поділяється на переддоговірну стадію і власне стадію укладення договору.

49.3. Особливості процесу, передбачені законодавством щодо проведення аукціону, полягають у сукупності дій його учасників, спрямованих на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин, а тому є правочином…».

У цій справі спір виник між фізичною особою ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та Управлінням комунальної власності ЧМР, де позивачем виступає фізична особа, права якої порушено, а тому доводи з приводу віднесення цього спору до господарської юрисдикції є неспроможними та судом апеляційної інстанції відхиляються.

Що стосується доводів з приводу наміру орендаря вступити в майнові відносини з орендодавцем щодо господарського використання майна, то суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Так, згідно п.2.6. Оголошення вбачається, що профіль використання по договору оренди, що продовжується є службові приміщення; в п.3.14. профіль використання об`єкту оренди вказано за будь-яким цільовим призначенням; в п.5.3. визначено, що у разі перемоги на такому аукціоні попереднього орендаря, цільове використання майна визначається на підставі цільового використання, передбаченого попереднім договором оренди; в п.5.4. обумовлено, що у разі, якщо переможцем аукціону визначено нового орендаря цільове використання майна може встановлюватись таким орендарем на власний розсуд, крім випадків і з урахуванням обмежень, передбачених Порядком.

Крім того, відповідно п.12.5. примірного Договору визначено, що, якщо інше не передбачено цим договором, перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цим договором, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна, за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.

В п.12.6.1. примірного Договору обумовлено підстави його припинення, де крім іншого, визначено закінчення строку, на який його було укладено; скасування (припинення) державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - орендаря.

06.06.2022 року до ЄДРПОУ внесений запис про державну реєстрацію ОСОБА_1 , як ФОП, що підтверджується обставинами встановленими в постанові Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 року у справі №926/4738/22.

Згідно ч.4 ст.4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути орендарями: фізичні та юридичні особи, стосовно яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до ЗУ «Про санкції», а також пов`язані з ними особи; юридичні особи, інформація про бенефіціарних власників яких не розкрита в порушення вимог ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»; фізичні та юридичні особи, зареєстровані в державах, включених FATF до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, а також юридичні особи, 50 і більше відсотків статутного капіталу яких належать прямо або опосередковано таким особам; фізичні та юридичні особи, які перебувають у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) або у процесі припинення; працівники орендодавця - щодо майна, яке надається в оренду такими орендодавцями; працівники уповноважених органів управління та балансоутримувачів - щодо майна, оренда якого погоджується такими уповноваженими органами управління або яке знаходиться на балансі таких балансоутримувачів.

В силу ч.3 ст.13 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» для участі в аукціоні потенційний орендар подає в ЕТС заяву на участь в аукціоні, вимоги до якої встановлюються адміністратором ЕТС, в електронній формі. До заяви додаються: 1) для потенційних орендарів - фізичних осіб - громадян України - копія паспорта громадянина України; 2) для потенційних орендарів - іноземних громадян та осіб без громадянства - копія документа, що посвідчує особу; 3) для потенційних орендарів - юридичних осіб: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань України - для юридичних осіб - резидентів.

Отже, оцінюючи наведене в сукупності вбачається, що хоч в оголошенні і було зазначено про перелік документів, які повинен розмістити учасник в електронній системі (крім іншого, копію виписки, або витягу з ЄДРПУО) і передбачено можливість нового орендаря використовувати майно на власний розсуд (цільове використання), а в п.12.6.1. примірного Договору обумовлено підстави припинення, де одною є скасування (припинення) державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - орендаря, однак вказані умови суперечать ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», де відсутні обмеження щодо участі в аукціоні саме фізичної особи, таким чином вказаними умовами порушувалися права ОСОБА_1 , оскільки саме нормами Закону та Порядку №483 безпосередньо визначені норми щодо порядку проведення аукціону державного та комунального майна, етапність проведення та права і обов`язки учасників.

За наведеного можна дійти висновку, що вимагання від учасників аукціону щодо оренди державного та комунального майна додаткових документів чи дій, які не обумовлені Законом, що регулює вказані правовідносини, є незаконним та порушує принципи, на яких така діяльність здійснюється, а саме: як законність, відкритість та прозорість, рівність та змагальність, державне регулювання та контроль, врахування особливостей об`єктів державної та комунальної форм власності, захист економічної конкуренції, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, повне, своєчасне, достовірне інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду та забезпечення конкурентних умов оренди та інших видів договорів.

Подібний висновок міститься в постанові ВС від 07 лютого 2024 року, справа №914/560/23.

Отже, даний об`єкт нерухомого майна не вимагав будь-яких додаткових умов до вимог особи орендаря, оскільки передбачав вільне цільове призначення.

Крім викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи вимоги до учасника відповідно оголошення (п.п.г п.3.15 копію виписки, або витяг з ЄДРПУО), маючи доступ до примірного договору оренди - свідомо подала заявку на участь в аукціоні як фізична особа, без реєстрації як ФОП (який було зареєстровано пізніше), тобто після проведення аукціону повинна була усвідомлювати та передбачити наслідки вчинення таких своїх дій, тобто допускала виникнення суперечностей і судових спорів в майбутньому та повинна була відповідати необхідним вимогам до початку аукціону. Проте, зазначена обставина не може стати в залежність для захисту порушеного права.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу недотримання строків оскарження результатів аукціону, то колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав надавати оцінку таким доводам, оскільки мотивів та вимог з приводу цього доводи позовної заяви не містять.

Щодо ефективного способу захисту, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 №662/397/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

У постанові від 08 червня 2022 року (справа №914/2561/21) Верховний Суд вказав, що з огляду на положення статей 15, 16 ЦК та установлених фактичних обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вимога позивача про визнання його переважного права на укладення договору оренди у поєднанні з заявленими вимогами про визнання недійсними результатів електронного аукціону та укладеного відповідно до нього договору оренди, є єдино можливим та ефективним способом захисту прав позивача.

Аналогічні способи захисту були предметом дослідження в постановах ВС від 14.03.2023 року в справі №910/6912/21 та від 31.05.2022 року в справі №922/3875/21.

Колегія суддів вважає, що вказаний спір підлягає розгляду в цивільному судочинстві з огляду на наведене вище, проте визнання тільки самого договору оренди, укладеного між Управлінням комунальної власності ЧМР та ФОП ОСОБА_2 , недійсним при залишенні чинним наказу Управління комунальної власності ЧМР від 21.06.2022 року №208 про відмову у затвердженні протоколу електронного аукціону №LLP001-UА-893, який сформовано 14.06.2022 року та дискваліфіковано ОСОБА_1 , як переможця зазначеного електронного аукціону щодо передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, не відновить порушене право ОСОБА_1 , оскільки в подальшому, при існуванні зазначених наказів у орендодавця не буде інших можливих дій, що відповідатимуть законодавству, як повторно укласти договір оренди спірного майна із переможцем аукціону, а саме ФОП ОСОБА_2 .

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права в повному обсязі, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

Крім того, згідно з позицією, висловленою в ухвалі Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №9901/20/21, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат.

На цій підставі Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого принцип процесуальної економії (ефективності, розумності та раціональності судового процесу), в аспекті права особи на касаційне оскарження судового рішення, передбачає можливість обмеження такого права щодо окремих визначених законом видів «проміжних» (процесуальних) судових рішень, за умови, що незгода однієї із сторін з таким «проміжним» судовим рішення може бути висловлена у відповідній апеляційній або касаційній скарзі на «основне» судове рішення («кінцеве» рішення по суті справи) відповідно до гарантій, закріплених, зокрема, у статті 129 Конституції України (право особи на апеляційний (другий) перегляд справи). Таке застосування судами принципу процесуальної економії є передбачуваним для сторін, дозволяє розглянути справу в цілому в розумні строки, запобігає зловживанню сторонами своїми процесуальними правами, а також гарантує бережне ставлення до ресурсів всіх учасників справи.

Отже, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вказує на те, що ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 за умови його доведеності буде лише у спорі за вимогами про визнання недійсними/скасування наказу про відмову у затвердженні протоколу електронного аукціону, наказів про затвердження протоколу, де переможцем визнано ФОП ОСОБА_7 , визнання недійсним договору оренди та/або переважного права на укладення договору оренди.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги знайшли частково своє підтвердження, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п.1 та 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

В силу ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо розподілу судового збору.

За приписами пп.б,в п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Частина 13 ст.141 ЦПК України вказує на те, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 1610 грн (т.2 а.с.198), який підлягає компенсації за рахунок позивача ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2024 року, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернівецька міська рада, про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №72 від 19.07.2022 року, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1610 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк