Провадження № 2/202/1024/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Голєва А.А., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що в грудні 1997 року в місті Москві помер її батько ОСОБА_4 , шлюб між яким і її матір`ю був розірваний у 1994 році. На момент смерті батька вона була малолітньою та мешкала разом із матір`ю. Про смерть батька дізналася наприкінці 2021 року. В березні 2018 року спадщину після смерті ОСОБА_4 оформив його батько ОСОБА_3 . Позивач вважає, що останній навмисно не повідомив нотаріусу про наявність інших спадкоємців, чим порушено її спадкові права як спадкоємця першої черги за законом.

Отже, з метою подальшої реалізації своїх спадкових прав позивач просить встановити факт, що ОСОБА_3 при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 12.03.2018 року та 29.03.2018 року надав приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В. неправдиві відомості стосовно того, що крім нього інших спадкоємців за законом немає.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 березня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Макаров В.Г. позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутності відповідача.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач є її дочкою. До розлучення у 1994 році з її батьком ОСОБА_4 проживали по АДРЕСА_1 разом з батьками чоловіка. Відповідач забирав її з дитиною з пологового будинку. Тому відповідач був обізнаний про наявність іншого спадкоємця.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні також пояснила, що позивач дочка її подруги, а відповідач батько колишнього чоловіка останньої. До розірвання шлюбу вони всі разом мешкали по АДРЕСА_1 . Дід забирав дитину з пологового будинку.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 1997 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 21.07.1997 року № 89-ІІІ/97, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У березні 2018 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

29 березня 2018 року приватним нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Олійник С.В. спадщина після смерті ОСОБА_4 була оформлена на ім?я спадкоємця ОСОБА_3 .

Водночас постановою приватного нотаріуса Олійник С.В. від 02 листопада 2021 року відмовлено у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмова нотаріуса в оформленні спадщини мотивована тим, що відповідно до положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року позивач спадщину не прийняла. Докази фактичного вступу позивача в управління або володіння спадковим майному встановлений законом строк на момент оформлення спадщини не були надані.

Не погодившись із відмовою в оформленні спадщини після смерті батька, позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просить установити факт, що ОСОБА_3 при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 надав нотаріусу неправдиві відомості про відсутність інших спадкоємців.

При вирішенні спору, суд враховує, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 2 статті 16 ЦК України).

Перелік фактів, що мають юридичне значення та можуть бути встановлені судом, визначений у статті 315 ЦПК України.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в судовому порядку може бути встановлений не будь-який факт, а від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

За змістом статті 58 Конституції, статті 5 Цивільного кодексу України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася після 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Як встановлено судом, спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час чинності ЦК УРСР, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, які були чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судове практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, зокрема, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Тобто в разі незгоди з поділом спадщини, зокрема порушення спадкових прав при оформленні спадщини, спадкоємець вправі звернутися до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Однак позивач належних доказів прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька, не надала, свідоцтво про право на спадщину, видане після його смерті на ім?я відповідача, не оспорювала.

Отже, позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав.

Суд вважає, що встановлення факту надання відповідачем при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 неправдивих відомостей про відсутність інших спадкоємців не матиме для позивача жодного юридичного значення, а тому в задоволенні її позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на неї та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Наталія Марченко