Номер провадження: 22-ц/813/2560/24
Справа № 521/2492/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Пуха А.М.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 ,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2023 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Плавич І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 29 квітня 2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю.

На даний час з відповідачем домовленості щодо розміру та порядку сплати аліментів на утримання дочки не досягнуто, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в той час коли дитина постійно потребує матеріального забезпечення та допомоги, а позивачці фінансово важко утримувати доньку самостійно, тим паче коли в країні війна і потрібно максимально убезпечити життя та здоров`я дитини.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану позивачка з дочкою змушені були виїхати до міста Ужгород, що підтверджується, де проживали до липня 2022 року, після чого у зв`язку з фінансовою неспроможністю позивачки платити орендну плату за житло та відсутністю можливості працевлаштуватися на постійній основі вони з донькою повернулися до м. Одеси.

Перебуваючи з донькою в м. Ужгород, вона (позивачка) понесла значні витрати, серед основних такі: оренда житла - 1500 доларів США, комунальні послуги - 6615 грн, витрати на їжу та іграшки - 1801,45 грн, надання медичних послуг (стоматолог) - 2340 грн.

Після повернення до Одеси, відповідач фінансової допомоги не надавав, з дочкою зустрічався рідко.

У жовтні 2022 року відповідно до рекомендацій лікаря - педіатра, що стосуються санаторно - курортного оздоровлення і лікування та зазначені у виписці із медичної картки амбулаторного хворого, позивачка організувала для дочки відпочинок у Туреччині, щоб відволікти дитину від подій, пов`язаних із вторгненням росії на територію України (період коли Одесу обстріляли), виконавши рекомендації лікаря щодо позитивних емоцій та морально - психологічного стану дитини. У зв`язку з оздоровленням та організацією відпочинку для дочки, вона понесла витрати - 55147,25 грн (вартість відпочинку на двох осіб: позивачка та дочка).

Також вказала, що дочка потребувала допомоги спеціаліста, так як погано спала, плакала та боялася гучних звуків, що було визначено приписами лікаря - педіатра, у зв`язку з чим позивачка звернулася до дитячого психолога, який надавав свої послуги в приватному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) «Хепі Тайм -3». Окрім того, дитина відвідувала вищезазначений дошкільний навчальний заклад, що є приватним дитячим садочком, оскільки потребує особливого догляду, спеціального харчування та уваги. Розмір витрат щодо навчання дитини та послуг психолога становлять: надання послуг з організації виховання та навчання дитини - 12300 грн, надання послуг психолога в «Хепі Тайм -3» - 3780 грн, надання послуг психолога online - 1200 грн (вартість одного заняття складає 300 грн, заняття проводилися 1 раз на тиждень).

Наразі позивачка разом з дочкою була змушена тимчасово виїхати до Іспанії, щоб мати можливість працювати, забезпечувати дитину всім необхідним та вберегти її від війни та стресів. Окрім того, дитина має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується виписками з амбулаторної та медичної карток, що і стало причиною виїзду закордон. Дитина потребує регулярного контрольного огляду у стоматолога кожні три місяці та професійної гігієни кожні шість місяців, спостереження та консультацій у ортопеда та невролога, а також регулярної роботи з дитячим психологом.

Також вказує, що між нею та відповідачем не існувало жодної усної домовленості про добровільну сплату відповідачем коштів на утримання їхньої малолітньої дитини, тому всі витрати на доньку здійснювалися нею.

Розмір витрат, який позивачка понесла у зв`язку з переїздом до Іспанії для лікування дитини закордоном становить: оренда апартаментів за перший місяць - 800 євро; поточна оренда квартири за контрактом - 950 євро (за кожний місяць по діючому Договору) +1900 Гарантійний платіж; поточні витрати в Іспанії - 845,51 Євро.

Додаткові витрати на спільну дитину, що вже понесла позивачка, становлять: надання послуг стоматолога - 2340 грн; надання послуг з організації виховання та навчання дитини - 12300 грн; надання послуг психолога в «Хепі Тайм -3» - 3780 грн; надання послуг психолога online - 1200 грн (заняття продовжуються щотижня); відпочинок у Туреччині - 18382, 40 грн, що разом складає 38002,40 грн.

Посилаючись на те, що інших аліментних зобов`язань у відповідача немає, стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводяться, інших неповнолітніх дітей він немає, офіційного доходу також не має, а середньомісячні витрати на дитину становлять не менше 30000 грн на місяць, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 10500 грн до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 19001,20 грн.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Сігнаєвського А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов визнав в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 3300 грн на місяць, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто 01 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, зазначивши, що між сторонами існувала певна домовленість щодо утримання дитини, твердження позивачки щодо небажання батька спілкуватися з дочкою і ненадання матеріальної допомоги не відповідають дійсності, на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні (справа № 509/2094/22), оскільки позивачка чинить перешкоди як батьку так і дитині у спілкуванні, а також батьку щодо участі у вихованні. Зазначена позивачкою сума аліментів на утримання дитини в розмірі 10500 грн на місяць є необґрунтованою і занадто високою. Реальні потреби і, відповідно, видатки є значно меншими.

У позовній заяві не наведений розрахунок суми, яка на думку позивачки, щомісяця необхідна для утримання дитини і з яких витрат вона виходила при її визначенні. Перелічені витрати не відносяться до особистих потреб дитини.

Самі по собі 10500 грн на місяць є дуже значною сумою для відповідача, що перевищує його місячний дохід, є недоведеною відповідними доказами видатків і не відповідає становищу сторін.

Відповідач через стан здоров`я не працює, інших доходів не має.

На даний час мінімальний гарантований державою розмір аліментів на доньку сторін становить 1136 грн. В той же час мінімальний рекомендований розмір становить 2272 грн. При цьому, у разі стягнення аліментів у відсотку від заробітку розрахунок здійснюється виходячи із середньої заробітної плати і на одну дитину зазвичай стягують частку, тобто аліменти становлять 3240 грн (із розрахунку 12960/4).

Вказує, що вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на утримання дочки в розмірі 19001,20 грн не підлягають задоволенню, оскільки відвідування дитиною приватного дитячого садочка з додатковими послугами психолога, відпочинок в готелях за кордоном не відносяться до розвитку здібностей дитини, лікування або реабілітації дитини та не погоджені з відповідачем.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3300,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду 01 лютого 2023 року та до досягнення нею повноліття, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Судом допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на її користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Також просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1610,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7700 грн.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом не взято до уваги той факт, що у відповідача на утриманні немає інших дітей, непрацездатної дружини чи батьків, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, судом не було належним чином досліджено докази, що підтверджують стан здоров`я відповідача, зокрема, медичні довідки, що містять інформацію про стан здоров`я ОСОБА_2 , зі змісту яких вбачається, що дата їх складення кінець 2017 року - початок 2018 року, тому вважає їх такими, що втратили свою актуальність на час розгляду справи.

Вказує, що судом не було здійснено аналізу позицій сторін, практики Верховного Суду, що, на її думку, проявляється в технічному копіюванні фрагментів текстів з відзиву на позов, які закладені в основу рішення суду першої інстанції.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що судом розглянуто справу в спрощеному провадженні з порушенням строків, визначених ч. 1 ст. 275 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 доводи скарги не визнав, вказавши, що позивачкою не спростовано законності та обґрунтованості рішення суду, не наведено наявності порушень норм матеріального чи процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Також заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу, вважає їх розмір необґрунтованим та завищеним, зазначивши, що можуть бути відшкодовані витрати у пунктах 2, 3 наданого позивачкою розрахунку на суму 2500 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Мандриченко Ж.В. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача адвокат Сігнаєвський А.О. апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 3300 грн.

Щодо рішення суду в частині вирішення питання стягнення додаткових витрат на утримання дитини апеляційна скарга не містить доводів та будь-яких вимог.

Судом встановлено, що сторони 29 квітня 2017 року уклали шлюб, зареєстрований Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 30 (а.с. 82).

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09 жовтня 2017 року (а.с. 83).

25 січня 2022 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 509/6908/21 шлюб між сторонами розірвано.

Дитина проживає разом із матір`ю, що відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на корись позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3300 грн щомісячно, суд виходив із обґрунтованості позову та його доведеності належними доказами протягом розгляду справи судом, а також врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Переглядаючи рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків не спростовують з огляду на таке.

Так, під час розгляду справи судом відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 3300 грн, вважає розмір аліментів в сумі 10500 грн надмірно завищеним, вказавши, на його незадовільний матеріальний стан та стан свого здоров`я.

У підтвердження наведених обставин відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції долучив до відзиву на позовну заяву відповідні докази.

Так, згідно висновку лікаря-ренттенолога діагностичного центру «Витамед-І» за результатами проведеного ОСОБА_2 МРТ дослідження лівого колінного суглобу від 24 червня 2017 року, суглоб має пошкодження, важкий розрив медіального меніска з вивихом у межмицелковий простір, розрив передньої хрестообразної зв`язки, пошкодження задньої хрестообразної зв`язки, сіновіт (а.с. 158).

Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 15178 ортопедо-травматологічного відділення КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» ОСОБА_2 з 17 грудня 2017 року по 21 грудня 2017 року проходив стаціонарне лікування через застаріле пошкодження медіального меніску по типу «Ручка-лейка» та пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу. Проведена операція артроскопія лівого колінного суглобу. Призначене післяопераційне лікування в домашніх умовах, ЛФК, фізіотерапія, кінезітерапія (а.с. 151).

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 892 ортопедо-травматологічного відділення КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_2 з 21 січня 2018 року по 28 січня 2018 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом «деформуючий артроз лівого колінного суглобу ІІ ст», «стан після артроскопічної пластики ПХЗ лівого колінного суглобу»; пацієнту в грудні 2017 року виконано оперативне втручання-артроскопія та артроскопічна пластика ПХЗ. Під час артроскопії виявлено пошкодження хряща. Пацієнту після оперативного втручання рекомендовано повторна операція після проходження реабілітації. Пацієнт госпіталізований для етапного оперативного втручання в ортопедичне відділення ЧОЛ в плановому порядку. 22 січня 2018 року ОСОБА_2 проведене оперативне лікування артроскопія лівого колінного суглобу (а.с. 153).

Відповідач вказує, що за станом здоров`я не може повернутися до служби в лавах Національної поліції.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання спільної доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 3300 грн, оскільки саме такий спосіб виконання батьком обов`язку утримувати дітей обрано позивачкою та таке відповідає вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, якою передбачено право вибору способу виконання вказаного обов`язку тим з батьків, разом з ким проживає дитина, а наведена відповідачем обставина щодо стану його здоров`я є тією обставиною, яку законодавець вважає як обов`язкову до врахування під час визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Довід апеляційної скарги про те, що докази щодо стану здоров`я відповідача датовані 2017 роком, а не часом розгляду справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки колегія суддів в цій частині погоджується із представником відповідача, що зазначений діагноз свідчить про певний стан здоров`я батька дитини, який з віком не може бути усунутий чи покращений, а відповідач посилається на нього як на об`єктивну перешкоду для проходження подальшої служби в органах Нацполіції та можливості отримувати певний дохід.

Доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі 10500 грн на місяць ОСОБА_1 суду не надано, не заявлено клопотань про витребування певних доказів на підтвердження таких обставин та не надано доказів неможливості отримати докази самотужки задля підтвердження такого майнового стану відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти таким чином.

Посилання на відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини чи батьків, само по собі також не свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати позивачці на утримання дитини 10500 грн на місяць.

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про неврахування судом необхідності забезпечення безпеки дитини і права на життя, задля чого мати з дочкою вимушена була виїхати на проживання за кордон через війну в Україні, тому заявлений розмір аліментів у сумі 10500 грн щомісячно є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на відсутність доказів можливості у батька надавати таке утримання дочці.

Судом було досліджено в повній мірі всі докази по справі і враховано неможливість сплати відповідачем ним аліментів на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі.

Визначаючи розмір аліментів на дітей, суд у відповідності до засад цивільного судочинства диспозитивності та змагальності (ст. 12, 13 ЦПК України) має розглядати справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, і не може визначити їх розмір менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів є мінімальним відповідно до норми статті 182 Сімейного Кодексу України та не може бути змінений або визначений судом з власною ініціативи або на вимогу платника аліментів, оскільки таке не узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, якою закріплено право обирати спосіб виконання обов`язку з утримання дітей саме тим з батьків, з ким проживає дитина.

Крім того, частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як не може бути підставою для скасування рішення і допущені судом порушення визначених ЦПК строків розгляду справи, оскільки таке не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що помилкові доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітню дитину у визначеному розмірі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 08 березня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Н.В. Стахова