Справа № 521/2393/24
Номер провадження № 2/521/2959/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Громік Д.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, в якій просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ц.

Після надходження та реєстрації матеріалів цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Суддя вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року справа № 947/32847/21, позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Одеської міської ради, Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його проживання.

Позивачці відомо про існування рішення у цивільній справі № 947/32847/21, яким визначено місце проживання дитини разом з батьком, проте вона не просить змінити місце проживання дитини, встановлене судовим рішенням, а фактично висуває позовні вимоги, щодо яких відбувся судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Суддя виходить з того, що позивач скористався правом на звернення до суду з приводу вирішення спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, також протягом судового розгляду позивач мав можливість реалізувати процесуальні права на доведеність своїх вимог та за даним спором ухвалене судове рішення, яке набуло статусу остаточного, а тому ініціювання нового провадження за даним спором порушує принцип юридичної визначеності щодо спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення суду, що набрало законної сили, або ухвали суду про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову, або ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку із укладенням мирової угоди сторін. У цих випадках спір остаточного розв`язано судом або безпосередньо сторонами під контролем суду і повторне звернення до суду не допускається.

Між тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду із заявою з позовними вимогами про зміну місця проживання дитини, встановленого рішенням суду.

На підставі викладеного, враховуючи, що на теперішній час є рішення суду, що набрало законної сили стосовно спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 19, 186 ЦПК України, суддя, -.

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена та підписана 26.02.2024 року.

Суддя: Д.Д. Громік