Справа № 754/2799/24
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Негірьової О.Д.

за участю представника боржника - адвоката Фєтісова Є.П.

за участю державного виконавця Горбатовського І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство "Сенс Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2024 призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування заявленої скарги представник скаржниці - адвокат Фєтісов Є.П. посилається на те, що у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 18.03.2014 №751/1048/14, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігов на підставі рішення Постійного діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.11.2013 у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500253437 усумі: за кредитом 128948,30грн, по відсотка- - 5451,64грн, по комісії - 3941,54грн, штраф - 7660,56грн, що разом становить 146002,04грн, та стягнуто витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00грн. 16.05.2014 Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві № НОМЕР_1, накладено арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 з внесенням інформації про обтяження до електронного реєстру про державну реєстрацію обтяжень. Скаржниця зверталась із заявами на ім`я начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) з проханням зняти арешт з майна боржника у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та його знищення за спливом строків зберігання. Однак отримала відмову, в якій зазначено, що виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗК «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для винесення постанови про звільнення майна з-під арешту. Скаржник вважає, що не вирішення питання про зняття арешту з майна (не винесення постанови про зняття арешту з майна) у завершеному та знищеному за спливом строків зберігання виконавчому провадженні є протиправним і таким, що суперечить вимогам законодавства. У зв`язку з викладеним скаржниця просить суд зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) усунути порушення, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошеня заборони на його відчуження від 16.05.2014.

В судовому засіланні представник скаржниці - адвокат Фєтісов Є.П. підтримав скаргу, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи, просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) в судове засідання 22.04.2024 не з`явився, подав суду письмові пояснення з яких вбачається, що просить в скарзі відмовити повністю та розглянути у відсутності представника ВДВС.

Акціонерне товариство «Сенс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судові засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності державного виконавця та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Стаття 447 ЦПК України регламентує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із положення частин 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак на час звернення скаржніцією до ВДВС та розгляду скарги судом, ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» викладена в новій редакціє та передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, що відповідає ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже з аналізу ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" на час звернення скаржніцією до ВДВС вбачається зміна приписів ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на 2015 рік) в бік пом`якшення, а саме відсутне посилання про заборону знімання арешту накладеного на майно боржника при закінченні виконавчого провадження, якщо виконавчий документ відправлений за належністю іншому органу виконавчої служби.

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом установлено, що у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 18.03.2014 №751/1048/14, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігов на підставі рішення Постійного діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.11.2013 у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500253437 усумі: за кредитом 128948,30грн, по відсотка- - 5451,64грн, по комісії - 3941,54грн, штраф - 7660,56грн, що разом становить 146002,04грн, та стягнуто витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00грн.

04.08.2017 Ухвалою Новозаводським районним судом м.Чернігова, замінено стягувача ПАТ «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа від 18.03.2014 №751/1048/14 на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Європейска агенція з повернення боргів».

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 16.05.2014, накладено арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , з внесенням інформації про обтяження до електронного реєстру про державну реєстрацію обтяжень.

10.12.2015 державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 2015 рік) до ВДВС Білоцерківсого МУЮ.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на 2015 рік)виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Судом установлено, що скаржниця звернулась із заявою до начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) з проханням зняти арешт з майна боржника у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та його знищення за спливом строків зберігання. Однак, на свою заяву отримала відмову.

З листа начальника Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) вбачається, що виконавче провадження було відкрито та закінчено, ще у 2015 році, з відправленням до іншого ВДВС. Крім того повідомили, що через три роки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавче провадження знищується.

Однак з листа заступника начальника Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районні Київської області вбачається, що відповідно до даних спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження 25.12.2015 на примусове виконання надійшов виконавчий лист №6/751/326/14 виданий 18.03.2014 Новозаводськимрайонним судом м.Чернігів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 146402,04 (ВП НОМЕР_1). 28.12.2015 державним виконавцем прийнято рішення про відмову у прийнятті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 29 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв до 2016 року №1404-VІІІ). У надісланих матеріалах виконавчого провадження відсутні підтверджуючі документи про перевірку відкритих рахунків за місцем проживання та нерухомого майна боржника, що суперечить вимогам п. 3.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того в листі зазначено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні виконавчих документів про стягнення боргів з ОСОБА_1 у відділі не перебуває, а також станом на дату надання відповіді не надходило.

Отже, на сьогодні майно ОСОБА_1 перебуває під забороною відчуження (арештом) на підставі постанови державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві від 16.05.2014 ВП НОМЕР_1, що підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме, що порушує право особи на розпорядження своїм власним майно у визначений законом спосіб.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, судом беззаперечно установлено, що дане виконавче провадження було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ не направлявся на повторне примусове виконання. Завершення даного типу не дає підстав для звільнення майна з-під арешту. Надати детальну інформацію відносно виконавчих проваджень та надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, переданих на зберігання становить 3 роки.

До того ж суду не надано будь-яких підтверджень звернень до Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявами про відновлення знищеного виконавчого провадження або про нову заміну стягувача у виконавчому провадженн зі звернення до ВДВС.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06.04.2021, справа № 910/10011/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що дії начальника Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Артура Дубаса не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України та Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись Конституцією України, Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 247, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство "Сенс Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на дії державного виконавця - задовольнити.

Зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві від 16.05.2014 в рамках виконавчого провадженя № НОМЕР_1.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.04.2024.

Суддя В.В. Бабко