КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/127/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Київ

справа №369/8017/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року про призначення судово-генетичної експертизи, постановлену під головуванням судді Янченка А.В., повний текст ухвали складено 10 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Боярський відділ реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про внесення змін до актового запису про народження дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому просив:

внести зміни до актового запису про народження дитини №386 від 27 грудня 2005 року, шляхом виключення відомостей про ОСОБА_2 як про батька ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року призначено по справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи», на вирішення якої поставлено питання:

чи є позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_2 .

Зобов`язано позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 з`явитись у визначений експертами день та час для відібрання біологічних зразків та проведення експертного дослідження, а також зобов`язати відповідача забезпечити явку в експертну установу дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що нею було подано письмове заперечення на клопотання про призначення експертизи, однак судом першої інстанції воно залишилось поза увагою.

Зазначала, що вона заперечувала проти призначення судово-генетичної експертизи з об`єктивних та поважних підстав, а саме: дитина ОСОБА_3 на даний час навчається за кордоном у Польщі, тому, приїхати до України для надання зразків для проведення експертизи на даний час не має змоги з огляду неможливості перетинання кордону без супровіду дорослих.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 дитині виповниться 18 років та його приїзд унеможливить його подальше навчання за кордоном, оскільки в Україні введений воєнний стан та виїзд чоловіків по досягнення ними 18 річчя буде неможливим, оскільки він досягне призовного віку та буде обмежений у виїзді, навіть, якщо виїзд пов`язаний із навчанням.

Вказувала, що оспорювання батьківства можливе лише до досягнення дитиною повноліття, тому призначати судово-генетичну експертизу за місяць до повноліття дитини є невиправданим, оскільки після досягнення повноліття дитиною проведення судово- генетичної експертизи втратить свій сенс.

01 березня 2024року від представника позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив ухвалу суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

04 березня 2024 року від відповідача надійшла відповідь на відзив.

Відповідач та її представник у судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та третя особа: Боярський ВРАЦС у Фастівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача.

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на положення ст.103 ЦПК України та виходив з того, що оскільки предметом доказування у справі є наявність кровного споріднення між позивачем та неповнолітньою дитиною, а тому для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання в області генетики.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.ч.1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною 1 ст.103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За правилами ч.1 статті 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Згідно роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 рокурішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року у справі №642/6007/16 зроблено правовий висновок про те, що доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можна будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява №3451/05, §34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом про внесення змін до актового запису про народження дитини №386 від 27 грудня 2005 року, шляхом виключення відомостей про нього як про батька ОСОБА_3 , посилаючись на те, що в нього виникли сумніви щодо походження дитини саме від нього.

З огляду на те, що між сторонами виник спір з приводу батьківства ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а для встановлення вказаної обставини необхідно застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення у справі судово-генетичної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що: дитина ОСОБА_3 на даний час навчається за кордоном у Польщі, тому, приїхати до України для надання зразків для проведення експертизи на даний час не має змоги з огляду неможливості перетинання кордону без супровіду дорослих; оспорювання батьківства можливе лише до досягнення дитиною повноліття, тому призначати судово-генетичну експертизу за місяць до повноліття дитини є невиправданим, оскільки після досягнення повноліття дитиною проведення судово- генетичної експертизи втратить свій сенс, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду про необхідність призначення судом по даній справі судово-генетичної експертизи.

Щодо посилання відповідача на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 дитині виповниться 18 років та його приїзд унеможливить його подальше навчання за кордоном, оскільки в Україні введений воєнний стан та виїзд чоловіків по досягнення ними 18 річчя буде неможливим, оскільки він досягне призовного віку та буде обмежений у виїзді, навіть, якщо виїзд пов`язаний із навчанням, колегія суддів зазначає, що безумовно, що стан війни в Україні створює перешкоди для реалізації прав.

Разом з тим, вказані посилання відповідача не можуть бути визнані підставою для відмови позивачу у реалізації права, передбаченого процесуальним законом.

Отже, на час постановлення ухвали суд діяв у межах процесуального закону, а тому посилання апелянта на порушення норм процесуального права при розгляді заяви про призначення експертизи не знайшли свого підтвердження.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: