Провадження номер № 2/0186/163/24
Справа № 186/1953/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є його батьком. З відповідача стягувалися аліменти на утримання позивача до його повноліття. На даний час він досяг повноліття, навчається у КЗО "Першотравенський гірничий ліцей"ДОР" за професією "Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок", денна форма навчання. Термін закінчення навчання 10 січня 2025 року. В зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Працювати не має можливості. Відповідач не надає матеріальної допомоги, хоча має таку змогу. Мати позивача не в змозі самостійно задовільнити всі його потреби, пов`язані з його навчанням, батько є працездатним, спроможний надавати йому матеріальну допомогу.

Просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ним 23-річного віку за умови продовження ним навчання.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав частково, крім того, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не відмовляється від надання сину допомоги, але не в такому розмірі, в якому той просить в позові, позивач весь тягар утримання та оплату його навчання покладає на нього, але жодної участі матері у витрат, пов`язаних з його навчанням, він не надає, доказі про отримання, чи не отримання ним стипендії, він також не надає, хоча, з його слів отримує стипендію в розмірі 1 250 гривень. Його єдиним джерелом доходу є заробітна плата, з якої продовжують відраховувати аліменти на його молодшу дитину - ОСОБА_3 , 2009 року народження, в розмірі 16,66%. З 16 червня 2022 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, у дружини є дитина від попереднього шлюбу - син ОСОБА_5 , 2013 року народження, батько якого матеріальної допомоги на його утримання не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. Також, на його утриманні знаходиться його мати - ОСОБА_6 , 1958 року народження, яка отримує пенсію 3 129,95 гривень, яка потребує додаткового лікування. Крім того, він сам має безліч хронічних захворювань, потребує постійного лікування, стрімко втрачає слух, тільки на придбання слухового апарату витратив 21 700 та 43 416 гривень, отже, на сьогодні, він має на утриманні сина ОСОБА_7 , дружину інваліда, її сина від попереднього шлюбу та стареньку хвору матір, сам потребує значних витрат на підтримання свого здоров`я. Позивач не надав доказів про понесені ним додаткові витрати, пов`язані з його навчанням, учбовий заклад знаходиться за місцем його проживання, додаткові витрати на здобуття освіти у нього відсутні.

Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки та стягнути з нього аліменти на утримання позивача, на час його навчання, в розмірі 1/20 частки його доходу.

Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 23 листопада 2005 року підтверджується, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Копією судового наказу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1721/18 від 06 листопада 2018 року підтверджується, що з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку,щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

На даний час позивач ОСОБА_1 - старший син відповідача, досяг повноліття.

Довідкою №226 від 13 вересня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 , 2005 року народження, навчається у КЗО "Першотравенський гірничий ліцей"ДОР" ІІ-го рівня атестації, за професією "Електрослюсар підземний. Машиніст підземних установок", з 01 вересня 2023 року, денна форма навчання, по теперішній час. Термін закінчення навчання - 10 січня 2025 року.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 2005 року народження, на даний час досяг повноліття, продовжує навчання, знаходиться на утриманні своєї матері та потребує допомоги батька - ОСОБА_2 у зв`язку з навчанням.

Довідкою про доходи №5 від 04 січня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 працює в ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ВСП "ШУ Тернівське" машиністом гірничих виїмкових машин, за період з липня по грудень 2023 року отримав заробітну плату в розмірі 215 973,38 гривень.

16 червня 2022 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 16 червня 2022 року. Остання є особою з інвалідністю ІІІ групи з 14 грудня 2023 року по 01 січня 2025 року, що підтверджується копією довідки МСЕК 12ААГ №548171, може виконувати офісну, адміністративно-господарську працю в невеликому обсязі, працювати діловодом, маркірувальником, без роботи в нічний час. Від попереднього шлюбу вона має сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 17 січня 2013 року, з якого стягнуто аліменти на утримання сина та мається заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідним розрахунком. Дружина відповідача - ОСОБА_4 не перебуває на обліку в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення та не отримує державну соціальну допомогу відповідно до ЗУ "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та надбавку на догляд сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою про доходи №991081 від 04 січня 2024 року підтверджується, що матір відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, зокрема, сума пенсії за листопад та грудень 2023 року, становить по 3 129,95 гривень на місяць.

Копіями медичної документації відповідача підтверджується, що він має проблеми зі слухом, з приводу чого, звертався за медичною допомогою 29 жовтня 2018 року - консультативний висновок, та 11 жовтня 2019 року - листок-вкладиш до амбулаторної картки, також, 25 липня 2022 року та 12 січня 2024 року - до сімейного лікаря з приводу захворювань хребта та серця, призначене відповідне лікування, придбані ліки за призначенням лікаря, що підтверджується видатковими накладними, доданими до матеріалів справи. Крім того, відповідачем було витрачено 43 200 гривень 05 січня 2023 року та 21 700 гривень 14 листопада 2023 року за слуховий апарат.

За змістом ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мipoю обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 СК України).

Так, згідно ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За положеннями ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до п.20постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При цьому, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання і другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст.200 СК України).

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Сукупність досліджених доказів вказує на те, що повнолітній ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює, у шлюбі не перебуває. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_1 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Позивач перебуває на утриманні своєї матері, яка самостійно не в змозі утримувати сина на час його навчання. Доказів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, останнім не надано, тому в силу ст.199 СК України пред`явлені до нього вимоги щодо стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання, суд вважає обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовільнити частково, так як повнолітній син відповідача продовжує навчання, в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, знаходиться на утриманні матері, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає щомісячному стягненню, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача ОСОБА_2 по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та її потребу в отримані матеріальної допомоги, враховуючи майнове становище та стан здоров`я останнього, те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/6 частки, відповідач має проблеми зі здоров`ям, з приводу чого періодично лікується, однак на даний час стан здоров`я не перешкоджає йому працювати в тяжких підземних умовах, отримувати високу заробітну плату, з урахуванням вимог ст.182 СК України, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд визначає розмір аліментів, який має сплачувати відповідач у зв`язку з навчанням повнолітнього сина, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Саме в такому розмірі відповідач сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття, з позовом про зменшення їх розміру не звертався.

Стосовно доводів відповідача, викладених ним у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що він має на утриманні дружину з інвалідністю, її дитину від попереднього шлюбу та матір похилого віку, а тому, має змогу сплачувати аліменти на утримання позивача лише в розмірі 1/20 частки заробітку (доходу), суд вважає, що вони не можуть впливати на визначений судом розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме: в розмірі 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу), оскільки відповідачем не додано доказів про склад своєї сім`ї, дружина відповідача є особою з інвалідністю ІІІ групи, громадянин з таким статусом може навчатися, працювати, вести звичайне життя нормальної якості, якщо компенсувати наявні порушення за допомогою спеціальних засобів, препаратів, її медичний висновок містить рекомендації стосовно можливості працевлаштуватися, за отриманням соціальної допомоги, передбаченої законодавством, вона не зверталася та така допомога їй державою не призначалася, батьком її дитини від попереднього шлюбу є ОСОБА_13 , обов`язком якого є утримання своєї дитини, з останнього стягнуто аліменти на утримання своєї дитини, а несплата аліментів та наявність заборгованості, є підставою для застосування до боржника засобів державного примусу. Доказів того, що матір відповідача перебуває на його утриманні та потребує його допомоги, суду не надано, остання отримує пенсію за віком, у передбаченому законодавством розмірі, її сімейне та матеріальне становище не доведене.

Суд зазначає, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, якою передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296 цс 15 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц.

Частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітньої дочки відповідача, її потреб та матеріального стану сторін.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1 073,60 гривень, оскільки позов подано до суду 21 грудня 2023 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.199, 200 Сімейного Кодексу України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - задовільнити частково.

Стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утримання, на час його навчання, в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку /доходів/ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Красногоровка, Ясинуватського району, Донецької області, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів.

В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1 073 (однієї тисячі сімдесяти трьох) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.А.Янжула.