Номер провадження: 22-ц/813/3820/24
Справа № 495/9665/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Каланжов Владислав Іванович

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 18 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

У жовтні 2019 року засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у сумі 103 435,37 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на підставі кредитного договору №1013 від 26 вересня 2013 року видало ОСОБА_1 кредит у сумі 34 939,29 грн.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося, шляхом приєднання до АТ «ПУМБ», таким чином позивач є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

На баланс АТ «ПУМБ» було передано зазначений вище кредитний договір, зобов`язання за яким відповідачка належним чином не виконує вподовж тривалого часу.

Станом на 23 липня 2019 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка складає 103 435,37 грн, з яких: 12463,33 грн - заборгованість за кредитом; 17 133,68 грн - заборгованість за процентами; 0 грн - заборгованість за комісією; 73 838,36 грн - штрафні санкції.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 25 березня 2020 року позов АТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 103 435,37 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 05 жовтня 2022 року скасовано заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 25 березня 2020 року, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 18 травня 2023 року позов АТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 103 435,37 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Каланжов В.І. звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 18 травня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд ухвалюючи рішення у справі не врахував, що після ініціювання процедури дострокового повернення кредиту, кредитор втрачає право нараховувати проценти та неустойку, передбачені кредитним договором, що узгоджується із усталеною судовою практикою. У даному випадку банк пред`явив вимогу на 36000 грн, коли звернувся до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису, таким чином ініціював процедуру повернення грошових коштів, однак потім, через рік банк звернувся до суду із позовом, предметом якого був той самий кредитний договір, однак у цей раз порушує питання про стягнення з відповідачки вже не 36 000 грн, а 103 435,37 грн, що на думку скаржниці свідчить про нарахування процентів та інших санкцій після ініціювання процедури повернення кредитних коштів.

Посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування» зазначає, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживчих кредитних зобов`язань по споживчому кредиту не може перевищувати подвійної суми по договору кредитування та не може бути збільшена, однак у даному випадку сума штрафу майже у 10 разів перевищує розмір «тіла кредиту».

Також скаржниця звертає увагу, що банк не визначився з вірним розміром кредитної суми, оскільки у позовній заяві зазначено, що 26 вересня 2013 року відповідачці видано кредит у розмірі 34939,29 грн, утім надалі позивач зазначає, що заборгованість за тілом кредиту становить 12463, 33 грн, що також відображено у виписці з рахунку ОСОБА_1 .

Окрім того, суд першої інстанції залишив поза увагою наявність заочного рішення Білгород-Дністровського міського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року у справі №522/4952/19, яке має преюдиційне значення.

Цим судовим рішення, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано таким, що не підлягає виконанню та скасовано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 25 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №5448 щодо звернення стягнення на суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1013 від 26 вересня 2013 року.

У вказаному рішенні суду зазначено про те, що відповідач мав пред`явити позовні вимоги, пов`язані з порушенням зобов`язання, протягом строку позовної давності, тобто до 26 вересня 2016 року, чого зроблено не було. Також судом зроблено висновки про відсутність у матеріалах справи доказів того, що первісний кредитор АТ «Ренесанс банк» відступив свої права новому кредитору або позивач отримав право вимоги у інший спосіб, не надано цих доказів і у межах цієї справи.

Скаржниця звертає увагу і ту обставину, що при зверненні до нотаріуса, банк у безспірному порядку просив стягнути 36 000 грн, тоді як при зверненні до суду із позовом заявив вимогу про стягнення з відповідачки заборгованість у розмірі 103 435,37 грн, що на думку скаржниці свідчить про те, що відсотки нараховувалися поза межами строку дії кредитного договору. Також зазначає, що до ухвалення судом рішення у справі №522/4952/19, виконавцем стягнуто з відповідачки на користь банку суму грошових коштів у розмірі 14 061, 37 грн, про шо банк не повідомив суд. За таких обставин, вірним було б вважати суму, що підлягала стягненню 21 938,63 грн (36 000 грн -14061,37 грн), а не 103 435,37 грн, яку наразі банк просить стягнути.

Також в апеляційній скарзі відповідача порушує питання про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що цю обставину, а саме сплив строків позовної давності встановлено рішенням Білгород-Дністровського міського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року у справі №522/4952/19, про що нею не заявлялося суду першої інстанції, оскільки розгляд справи проводився без її участі, однак ця обставина вважає не перешкоджає реалізувати це право на стадії апеляційного перегляду.

Правом на відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (103 435,37 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (192 100 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини.

26 вересня 2013 року між Акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" та ОСОБА_1 укладено договір №01013 (далі - Договір) за умовами якого банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній в пропозиції, й в порядку, передбаченому Розділом, а позичальник зобов`язується сплатити банку разову комісію, своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та термінах, визначені у графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня Строку кредиту, зазначеного в пропозиції (п.2.1 Розділу 2 Договору) (а.с.6, 10).

Сплата заборгованості та комісії здійснюється у терміни (дати), визначені Графіком платежів або у погоджені дати дострокового погашення заборгованості позичальником згідно з кредитним договором, якщо вказане має місце (п.4.4 Розділу 2 Договору).

Розрахунковий період - період часу, який починається 26 числа кожного числа місяця та закінчується 25 числа кожного наступного місяця (п.1 Розділу 3 Договору).

Проценти - плата, що сплачується клієнтом за користування коштами овердрафту та несанкціонованого овердрафту (п.1 Розділу 3 Договору).

Клієнт зобов`язаний щомісячно не пізніше Розрахункової дати здійснювати погашення заборгованості за овердрафтом, шо виникає у розрахунковому періоду, шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на поточний рахунок клієнта відкритий йому для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості або шляхом поповнення карткового рахунку, якщо рахунок клієнта не відкривався, коштами у розмірі, що є не меншим мінімального платежу (п.2.2.3 Розділу 3 Договору).

Повне погашення кредиту (овердрафту) має бути здійснено не пізніше останнього дня строку користування Овердрафтом, встановленого банком (п.3.4 Розділу 3 Договору).

Погашення заборгованості за Овердрафтом, сплата процентів та штрафних санкцій, іншої заборгованості за договором карткового рахунку здійснюється щомісячно в розрахункову дату в порядку, передбаченому пунктами 2.2.3, 2.2.4 цього розділу (п.3.7 Розділу 3 Договору).

25 травня 2015 року ОСОБА_1 підписала пропозицію про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування.

Згідно зазначеної Пропозиції, основними умовами договору карткового рахунку (базові умови) є: номер договору карткового рахунку (оферти) - 1013 (п.2.1), валюта рахунку - гривні (п.2.2), ліміт овердрафту - 6 500 грн (п.2.3), строк користування овердрафтом, місяців - 60 (п.2.4), процентна ставка за користування овердрафтом: 0,001 % річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) в Грейс період; 46 % річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) не в межах Грейс періоду, при здійсненні інших дебетових операцій по рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) та за користування несанкціонованим овердрафтом (п. 2.6.) (а.с. 5).

Підписанням цієї пропозиції ОСОБА_1 підтвердила, що, після прийняття Банком цієї пропозиції, невід`ємною складовою договору є Умови, Тарифи Першого Українського на обслуговування фізичних осіб, Правила користування платіжними картками Банку та Правила страхування, положення яких й складають повний текст Договорів, зазначених у цій пропозиції.

До подання цієї Пропозиції, вона ознайомлена з останньою чинною редакцією Умов, з усіма змінами, Правилами користування платіжними картками Банку та Правилами страхування, зобов`язавшись вподальшому знайомитись із ними не рідше одного разу на місяць.

До позовної заяви додано копію Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які підписані ОСОБА_1 , а також документ з назвою «виписка з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором 1013», з якого убачається, що заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №01013 станом на 03 жовтня 2019 року (включно) складає 103 435,37 грн у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 12 463,33 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 0 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 16 638,98 грн, строкова заборгованості за сумою кредиту в розмірі становить 0 грн, строкова заборгованість за комісією в розмірі становить 0 грн, строкова заборгованість за процентами становить 494,7 грн, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту становить 73 838,36 грн та суми плати, що здійснена стягувачам за вчинення виконавчого напису (а.с. 8).

У період з 2014 - 2016 р. відповідачка ОСОБА_1 здійснювала платежі у рахунок погашення заборгованості (а.с. 93-102).

13 квітня 2018 року АТ «ПУМБ» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення у строк до 20 квітня 2018 року заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 30 467,33 грн (а.с. 11).

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи, що судом розглянута ця справа за відсутності відповідачки, і остання не повідомлялася судом про дату, і час розгляду справи, що свідчить про об`єктивність причин їх не подання, тому апеляційний суд вважає за можливе врахувати докази, що долучені до апеляційної скарги.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2020 року у справі №522/4952/19, яке набрало законної сили 03 березня 2020 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню та скасовано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 25 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №5448 щодо звернення стягнення на суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1013 від 26 вересня 2013 року (а.с. 169-171).

З вказаного судового рішення убачається, зокрема те, що 25 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитом у розмірі 31 787,22 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 758,75 грн, прострочена заборгованість за комісією - 0 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 13 000,52 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 7 378,82 грн, строкова заборгованість за комісією - 0 грн, прострочена заборгованість за відсотками 649, 13 грн.

13 серпня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Колечко Д.М. відкрито виконавче провадження №56990568 на підставі зазначеного вище виконавчого напису №5448 виданого 25 червня 2018 року.

Відповідно до довідки за місцем роботи ОСОБА_1 за №148 від 20 листопада 2023 року, виданої КП «Асорті», убачається, що на підставі постанови виконавця від 23 серпня 2018 року, за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2020 року, проводилося щомісячне утримання в розмірі 20% після усіх відрахувань, сума склала 14 061,37 грн, ці кошти щомісячно були перераховані на користь АТ «ПУМБ».

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено підстави позову, а відповідачкою не спростовано обставин, на які посилається банк в обґрунтування заявлених вимог належними доказами, тому дійшов висновку про задоволення позову АТ «ПУМБ» в повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у справі, що переглядається - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (що було чинним на час видачі кредиту), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).

Апеляційний суд вважає, що доданий банком до позову документ, під назвою «виписка з рахунку» не є належним доказам на підтвердження підстав позову щодо наявності кредитної заборгованості, оскільки він не відповідає вимогам 4.8 та 5.5 Положення № 254 та п. 61 Положення №75, так як не містить інформацію зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Фактично ж під випискою з рахунку відповідачки, банк надав до суду розрахунок заборгованості, який не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх арифметичних обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи.

При цьому апеляційний суд зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", у той час як надана позивачем виписка не є документами первинної бухгалтерської документації.

Наведене вище унеможливлює врахування зазначеного документа, як належного доказу, який би підтверджував розмір заборгованості, заявлений банком до стягнення з відповідачки.

Зважаючи на те, що позивачем, усупереч ст. 12,81 ЦПК України, що є його обов`язком, за допомогою належних доказів не підтверджено розмір заборгованості, заявлений до стягнення, та з урахуванням тієї обставини, що відповідачка у добровільному порядку здійснювала погашення заборгованості, наведене унеможливлює перевірити обґрунтованість позовних вимог у цій частині на предмет їх достовірності, а відтак і встановити розмір цієї заборгованості.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення простроченої заборгованості у розмірі 12 463,33 грн, оскільки останнім не доведено підстав позову у цій частині.

Відсутність належних доказів, які б підтверджували розмір заборгованості, перешкоджає перевірці та визначенню правомірності нарахування банком відсотків, які заявлені до стягнення у вигляді простроченої та строкової заборгованості на загальну суму 17 133,68 грн, відповідно до тих умов, які були погоджені між банком та відповідачкою, а тому є такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині, що стосуються стягнення простроченої та строкової заборгованості за процентами.

Окрім того, направивши у квітні 2018 року вимогу про дострокове погашення заборгованості та звернувшись у червні 2018 року до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, банк на власний розсуд змінив строк виконання основного зобов`язання. Внаслідок цього він позбавлений права нараховувати відсотки, після пред`явлення до позичальниці вимоги, утім як видно зі змісту позовної заяви та змісту рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2020 року № справі №522/4952/19, змінивши строк виконання основного зобов`язання, банк продовжував безпідставно нараховувати ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом, що не ґрунтується на вимогах закону.

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 (фактично розрахунку заборгованості) убачається, що до заборгованості, банк включив неустойку за порушення зобов`язань за кредитом в розмірі 73 838,36 грн.

Разом з цим, позивачем не наведено розрахунків, з яких він виходив, визначаючи штрафні санкції саме в такому розмірі, не вказано вид неустойки (пеня або штраф) та не зазначено, на підставі якого саме пункту кредитного договору нараховано саме такий розмір неустойки. Позовна заява аргументів в обґрунтування розміру неустойки також не містить.

Окрім того, позивачем не зазначено, за який саме період нарахована неустойка, що позбавляє суд можливості перевірити правомірність нарахування штрафних санкцій.

Ураховуючи викладене вище, у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 73838,36 також необхідно відмовити.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, та дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем підстав позову, а тому рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 18 травня 2023 року підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ "ПУМБ" .

Ураховуючи, що відповідачка не брала участі в розгляді справи в суді першої інстанції з причин неотримання поштової кореспонденції, і заявила про застосування позовної давності до позовних вимог АТ "ПУМБ", під час звернення до суду з апеляційною скаргою, колегія суддів вважає за можливе розглянути цю заяву та зауважує про таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як встановлено апеляційним судом, 25 травня 2015 року сторонами погоджено строк користування овердрафтом (кредитом) 60 місяців, тобто строк дії кредитного договору закінчувався із 25 травня 2020 року.

13 квітня 2018 року АТ "ПУМБ" звернувся до позичальниці ОСОБА_1 з вимогою про погашення заборгованості за кредитом у строк до 20 квітня 2018 року у порядку, визначеному ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже після пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, почався відлік позовної давності за відповідними вимогами.

Банк звернувся до суду з цим позовом про стягнення з ОСОБА_1 у жовтні 2019 року, тобто у межах строків позовної давності, окрім вимоги про стягнення неустойки за порушення зобов`язань по кредиту у розмірі 73838,36 грн, з огляду на положення п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, якою передбачено спеціальний строк позовної давності тривалістю 1 рік.

Зважаючи на наведені вище висновки до яких дійшов апеляційний суд, підстави для застосування до вказаної частини позовних вимог АТ "ПУМБ" позовної давності відсутні.

За статтею 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене вище, колегія доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та скасування оскаржуваного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 18 травня 2023 року, і ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з вказаних вище підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, тому з позивача АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути судовий збір, сплачений останньою за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Керуючись ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Каланжов Владислав Іванович задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області від 18 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

В.В. Кострицький