РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судового засідання Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, суд-
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 21.02.2019 вона звернулася до Київського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про те, що 21 лютого 2019 року приблизно о 15:10 годин її сусід ОСОБА_2 , знаходячись за адресою їх спільного місця проживання: АДРЕСА_1 , будучи агресивно налаштованим та в стані алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних стосунків до неї та її сім`ї, вчинив з нею сварку, в ході якої ображав її нецензурною лайкою та наніс тілесні ушкодження, а саме: два удари правою рукою в область правого плеча, та проник до її житла, всупереч її волі. Згідно висновку експерта №09-829/19 від 10:07:2019, в результаті умисних дій ОСОБА_2 спричинив їй наступні тілесні ушкодження: сінець в проекції правого плечового суглобу.Тогож дня, приблизно о 18.20 годині, ОСОБА_2 , знаходячись за адресою їх спільного місця проживання: АДРЕСА_1 , будучи агресивно налаштованим та в стані сильного алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних стосунків, а саме дуже незадоволений тим, що в кімнатах її квартири є вікна в які вона, та члени її сім`ї, можуть його бачити, закидав гноєм вікна та фасад її квартири, при цьому ображав її та її чоловіка нецензурною лайкою. Згідно висновку експерта №09-829/19 від 10:07:2019, в результаті умисних дій ОСОБА_2 спричинив їй наступні тілесні ушкодження: сінець в проекції правого плечового суглобу.
Вказує, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 та зумовленої цим стресової ситуації, вона отримала фізичну та психологічну травму, що заважало їй вести нормальне життя протягом двох місяців. Протягом 7 днів у неї була біль у травмованому плечі, що обмежувало її рухи та заважало спати у ночі. Також, у неї з`явилися приступи паніки, пригнічений настрій, вона зранку прокидалась з головним болем та болем у шиї з правої сторони. Посилалась на те, що після отриманих тілесних ушкоджень їй довелось звертатися до невропатолога Харківської клінічної лікарні №27 зі скаргами на головний біль, біль у шиї та психічний дискомфорт, їй були призначені медичні обстеження, які виявили легкі дифузні зміни ЕЕГ без ознак патології та ліки для покращення психічного стану (гідазепам, біфрен, віноксин). З огляду на зазначене , враховуючи положення статей 22, 1166, 1177, 1195 ЦК України, вважає, що відповідач повинен їй відшкодувати матеріальні збитки та втрачений нею заробіток.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.08.2021 вирок Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020 у відношенні ОСОБА_2 в частині засудження за частиною 1 статті 125 КК України скасовано. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, на підставі частини 1 статті 49 КК України у звязку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження за частиною 1 статті 125 ККУкраїни закрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України. Вирок в частині цивільного позову скасовано та направлено для вирішення в порядку цивільного судочинства.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 02.09.2021 зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку внаслідок вчинення кримінального провадження та передано для розгляду головуючому судді Попрас В.О.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку в наслідок вчинення кримінального правопорушення. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 22.09.2021 визначено головуючого суддю у справі: Лях М.Ю. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення з посади. Відповідно до п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду винятково у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №1987/0/15-21 від 14.09.2021. «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Київського районного суду м.Харкова у відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 14.10.2020 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: перебування судді у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23.09.2022 «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.»).
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2022 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку в наслідок вчинення кримінального правопорушення - прийнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М.
Позивачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Електронним шляхом ОСОБА_1 подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Вироком Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 162 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди 9000 (дев`ять тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог потерпілій ОСОБА_1 відмовилено.

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 12.08.2020 встановлено, що 21 лютого 2019 року, приблизно о 15:10 год., ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , будучи агресивно налаштованим, діючи умисно, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_1 , які виникли внаслідок конфлікту між ними, що мав місце раніше до моменту вчинення кримінального правопорушення, діючи з метою спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , маючи умисел, спрямований на завдання їй тілесних ушкоджень, в ході конфлікту з ОСОБА_1 та діючи умисно своїми активними діями, наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження, а саме: два удари правою рукою в область правого плеча. В результаті умисних дій ОСОБА_2 , потерпілій ОСОБА_1 , спричинені наступні тілесні ушкодження: синець в проекції правого плечового суглобу, які згідно висновку експерта №09-829/19 від 10.07.2019 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того встановлено, що 21.02.2019, приблизно о 15:10 год., ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , будучи агресивно налаштованим, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_1 , які виникли внаслідок конфлікту між ними, незаконно проник до домоволодіння (житла) ОСОБА_1 , шляхом відкриття вхідних дверей домоволодіння, які були в незачиненому на замок стані, чим порушив її право на недоторканість житла, проник всупереч волі потерпілої, яка є законним володільцем житла, за відсутності визначених законом підстав.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.08.2021 частково задоволені апеляційні скарги прокурора Харківської області Фільчакова О.В. та обвинуваченого ОСОБА_2 .. Вирок Київського районного суду м.Харкова від 12 серпня 2020 року у відношенні ОСОБА_2 в частині засудження за частиною 1 статті 125 КК України скасовано. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, на підставі частини 1 статті 49 КК України в зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження за частиною 1 статті 125 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вирок в частині цивільного позову скасовано та направлено для вирішення в порядку цивільного судочинства. ОСОБА_2 вважати засудженим за частиною 1 статті162 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк один рік з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави у розмірі 10 відсотків. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання за правилами статті 70 КК України. У решті вирок суду залишено без змін.

Позивачка у вказаному кримінальному провадженні була визнана потерпілою, оскільки внаслідок злочинних дій відповідача їй було завдано тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Згідно даних довідки КНП « Міська клінічна лікарня №27» від 04.03.2019 ОСОБА_1 встановлений діагноз : вегето -сосудиста дистанія.

Відповідно даних направлення лікаря на проходження ОСОБА_1 у Міській студентській лікарні Харківської Міської лікарні Харківського міської ради обстежень ЕЕГ, РЕГ, ЕХО-ЕГ від 04.03.2019, у останні був встановлений діагноз: вегето-судинна дистонія.

Згідно даних медичної картки амбулаторного хворого №1589 ОСОБА_1 у вересні 2016 року встановлений діагноз: остеохондроз, 04.03.2019 встановлений діагноз: остеохондорз шийного відділу, вегето -сосудиста дистанія, невропотологом призначено лікування: нообут, ібупрофен, гедозипам.

Відповідно даних консультативного висновку ДУ «Інституту неврології та наркології НАМН України» від 17.12.2020 ОСОБА_1 встановлено діагноз: вегето -сосудиста дистанія за змішаним типом.

Згідно доних направлення КНП « Міська клінічна лікарня №27» від 24.10.2020 ОСОБА_1 встановлено діагноз: тривожний депресивний синдром, рекомендовано звернутися до психіатра.

ОСОБА_1 надано копії чеків про придбання ліків у березні 2019 року та грудні 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди, зокрема, майнової є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Відповідно достатті 22 Цивільного кодексу Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної абоюридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується вповному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У частині другій статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к (провадження № 61-20082св19), зазначено, що «системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту».

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справза позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Згідно частини першоїстатті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17 листопада 2020 року у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27 січня 2021 року у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19 березня 2021 року у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21.

Згідно вимог частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 125 КК України та частини 1 статті 162 КК України. В результаті умисних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , спричинені наступні тілесні ушкодження: синець в проекції правого плечового суглобу, які згідно висновку експерта №09-829/19 від 10.07.2019 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Так, обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 8914,00 грн, яка підлягає спричиненням ушкодженням здоровя, зокрема, втраченого заробітку та придбання лікарських засобів та проходження лікування, позивачка надала суду медичну документацію, копію чеків на придбання ліків.

Як вбачається з копії направлення лікаря на обстеження ЕЕГ, РЕГ, ЕХО-ЕГ від 04.03.2019, їх призначення було викликано виявленням у ОСОБА_1 діагнозу: вегето-судинна дистонія. Доказів того, що встановлений позивачці діагноз є наслідком злочинних дій ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Крім того, з копії медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що кінцевим встановленим діагнозом після огляду хворої ОСОБА_1 , яке мало місце 04.03.2019, є ВЕД (вегето-судинна дистонія) та шийний остеохондроз, що є хронічними захворюваннями. При цьому суд зазначає, що опис, зроблений лікарем невропатологом у день прийому ОСОБА_1 , який мав місце 04.03.2019, дійсно містять скарги потерпілої на головну біль зранку та біль у шиї, що на думку позивачки є наслідком подій від 21.02.2019.

Разом з тим, на переконання суду, в розумінні положень статті 81 ЦПК України, цей запис, зроблений у медичній картці ОСОБА_1 , не є належним доказом, який доводить причинно-наслідковий взаємозв`язок між встановленим у позивачки ї діагнозом з спричиненим їй напередодні легким тілесним ушкодженням в область правого з переду плеча, в результаті яких позивачка втратила чи у неї відбілося зменшення професійної або загальної працездатності. Більш того, призначення, які зробив лікар є відмінними від тих ліків, що придбала потерпіла, крім одного лікарського засобу - Гидазепам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивачки права на відшкодування права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) та підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачкою на придбання лікарських засобів у березні 2019 року та грудні 2020 року та призначеного їй лікарського засобу « Гидезапам» після прийому у лікаря, що мало місце 04.03.2019.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

А отже, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

При цьому, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою особи ( постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).

Підставою позовної вимоги, позивачка зазначає факт завдання їй протиправними діями відповідача - вчинення ним кримінальних правопорушень, в результаті яких відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в супереч волі позивачки, проник до житла останньої та завдав їй тілесні ушкодження, моральної шкоди, яка виразилася: у фізичному болю та стражданнях, які вона відчувала внслідок спричинення їй тілесних ушкоджень; порушенні нормального життєвого укладу через неможливість спокійно жити в своїй оселі; погіршенні загального стану, відчутті незахищеності страху та пініки під час зустрічи з відповідачем, який є її сусідом.

В межах розгляду даної справи судом встановлено, що протиправними діями відповідача, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, було завдано позивачці тілесні ушкодження легкої ступені тяжкості у виді синця в проекції правого плечового суглобу, а також порушено її право на недоторканість житла шляхом проникнення до домоволодіння ОСОБА_1 , в супереч волі останньої.

З урахуванням встановлених обставин справи та розподілу тягаря доказування, суд доходить висновку, що позивачкою доведено наявність заподіяння їй діями відповідача моральної шкоди, яка виразилася у протиправній поведінці щодо неї, та те, що між такими діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а відповідачем не спростовано відсутність протиправності та його вини в завданні такої моральної шкоди.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та їх наслідку, фізичного болю та страждань, душевних переживань, завдання позивачці додаткових незручностей, тривалості вимушених змін в організації життя, суд визначає позивачці розмір відшкодування моральної шкоди в сумі розміром 10 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно із частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоди, завдану внаслідок злочину у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 217 (двісті сімнадцять) грн. 65 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя - С.М. Лисиченко