УХВАЛА

18 січня 2024 року

м. Київ

справа № 2-539/2011(1)

провадження № 61-500ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Поляков Сава Петрович, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 28 вересня 2023 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом

ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року

заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» щодо примусового виконання виконавчого листа

№ 2-539/2011(1), виданого на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2012 року у цій цивільній справі. Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційну скаргуОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 рокузалишено без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що 01 листопада 2017 року міжПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 01/11 за кредитним договором №145 від 11 грудня 2006 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» і ОСОБА_1 , отже ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є належним стягувачем у виконавчому провадженні.

04 січня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Поляков С. П., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано, що на момент розгляду заяви зобов`язання вже було припинено за рахунок звернення стягнення на майно, яке було предметом іпотеки, а також відсутні докази проведення розрахунку між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідно до договору про відступлення права вимоги.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, посилаючись на те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримано ним лише 11 грудня 2023 року, на підтвердження чого надано копію супровідного листа Київського апеляційного суду, датованого 11 грудня 2023 року, та витяг зі сторінки електронної пошти.

Оскільки причину пропуску процесуального строку є підстави вважати поважною, строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України

підлягає поновленню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,

а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша, друга статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «По виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були

б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Заміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21),

а також у постановах Верховного Суду: від 23 лютого 2022 року у справі

№ 242/2770/18 (провадження № 61-10061св21), від 07 червня 2022 року у справі № 2-844/10 (провадження № 61-17839св20).

Суди встановили, що 10 лютого 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за договором про надання кредиту № 145 від 11 грудня 2006 року на загальну суму 1 160 674,10 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3219 грн, та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього на загальну суму 1 164 013,09 грн.

Між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 01 листопада 2017 року укладено договір про відступлення прав вимоги № 01/11, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги доОСОБА_1 за кредитним договором №145 від 11 грудня 2006 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень. Правильність застосування судами вказаних вище норм не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Поляков С. П., на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною другою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Поляков Сава Петрович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвалиДніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Поляков Сава Петрович,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович