Справа № 712/3305/24
Провадження № 2/761/7049/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю від Cоснівського районного суду міста Черкаси надійшли матеріали вказаної позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024 року позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П.

Звернення до суду мотивовано тим, що в результаті розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування (рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року по справі №712/2931/21), з ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" стягнуто на користь ОСОБА_1 залишок страхового відшкодування в сумі 20 087 грн. 50 коп., штрафні нарахування в сумі 1 042 грн. 29 коп., моральну шкоду в сумі 9 100 грн. 00 коп., витрати на юридичну допомогу в сумі 1 500 грн. 00 коп. та витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи в сумі 1 015 грн. 20 коп., а всього 32 744 грн. 99 коп. Вказане рішення, в подальшому було змінене постановою Черкаського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року, в частині стягнення зі страхової компанії моральної шкоди. В частині інших позовних вимог зазначене вище рішення залишено без змін. Зважаючи на відсутність виконання боржником своїх грошових зобов`язань в повному обсязі, позивач вважає правомірним застосувати відносно відповідача штрафні нарахування за ч.2 ст.625 ЦПК України, а саме 3% річних за період з 04.03.2021 року по 04.08.2023 року у розмірі 1458 грн., а також індекс інфляції з березня 2021 року по липень 2023 року в розмірі 8339,22 грн.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

29.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній заперечував щодо задоволення позову в повновму обсязі. Зазначив, що оскільки прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування мало місце з 04.03.2021 по 03.08.2023, тому 3 % річних можуть бути нараховані за цей період, що становить 1458,00 грн., які можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Інфляційні втрати також підлягають визначенню за вказаний період, однак, відповідно до статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. У період з 04.03.2021 по 03.08.2023 індекс споживчих цін не перевищував поріг у 103 відсотка, тому підстави для стягнення інфляційних витрат відсутні. Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також, не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях.

18.06.2024 року до суду надійшла відповідь позивача на вказаний відзив, відповідно до якої заперечує щодо доводів представника відповідача та зауважує, що позиція страховика спрямована виключно на уникнення від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, про що свідчить й одночасне визнання у відзиві необхідності сплачувати 3% річних та прохання відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зауважує, що положення статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" не застосовуються до правовідносин, що виникли в даній справі.

Відповідно до ч.5 ст.247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Оцінивши надані суду докази, ретельно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 06.02.2023 року по справі № 712/2931/21 стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 залишок страхового відшкодування в сумі 20 087 грн. 50 коп., штрафні нарахування в сумі 1 042 грн. 29 коп., моральну шкоду в сумі 9 100 грн., витрати на юридичну допомогу в сумі 1 500 грн. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1 015 грн. 20 коп., а всього 32 744 грн. 99 коп.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 01.08.2023 року ухвалено нове рішення в частині стягнення моральної шкоди - відмовлено, в іншій частині залишено без змін.

В межах цивільної справи № 712/2931/21 встановлено, що 06 жовтня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті вул. Грушевського та бул. Шевченка в м. Черкаси за участю транспортних засобів Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Infiniti Q30, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний ОСОБА_1 автомобіль зазнав технічних ушкоджень.

Згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.10.2020 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні вказаного ДТП.

Відповідальність водія Infiniti Q30, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6673328 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

08 жовтня 2020 року позивачем було направлено до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» всі необхідні для отримання належного страхового відшкодування, документи.

23 грудня 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснено перерахування страхового відшкодування в розмірі 44 810 грн, що підтверджується випискою №DI3LEKN61TTS8B7M від 29 грудня 2020 року. В результаті незгоди із рішенням ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», 13 січня 2021 року позивачем було направлено скаргу на необґрунтоване заниження страховиком розміру належного страхового відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що страхове відшкодування у розмірі 20087, 50 грн. позивач отримала лише 04.08.2023р., вважає правомірним вимагати від страхової компанії сплатити 3% річних за період з 04.03.2021 року по 04.08.2023 року у розмірі 1458 грн., індексу інфляції з березня 2021 року по липень 2023 року в розмірі 8339,22 грн.

Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, застосовує наступні норми законодавства.

Відповідно до п.36.1., 36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Необхідно наголосити, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020р. у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, страхове відшкодування відповідач здійснив на користь позивача лише у розмірі 44 810 грн. (23.12.2020р.), а в іншій частині 20037,50 грн. (04.08.2023р.) за результатами розгляду цивільної справи №712/2931/21.

При цьому, в рамках вказаної цивільної справи з відповідача на користь позивача було стягнуто штрафні нарахування за ч.2 ст.625 ЦПК України за період з 23.12.2020 року по 03.03.2021 року.

Згідно наданих позивачем розрахунків вбачається, що в даній справі позивач просить суд застосувати до відповідача відповідальність за несвоєчасну сплату страхового відшкодування за подальший період з 04.03.2021 року по 04.08.2023 року (дата перерахування страхового відшкодування).

Суд вважає, що позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача 3% річних за період з 04.03.2021 року по 04.08.2023 року у розмірі 1458 грн., індексу інфляції з березня 2021 року по липень 2023 року в розмірі 8339,22 грн., оскільки це є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами.

При визначені розміру компенсаційних нарахувань суд керується розрахунком, наданим позивачем, оскільки він є вірним та відповідає закону.

Аргументи представника відповідача щодо безпідставності нарахування індексу інфляції з березня 2021 року по липень 2023 року в розмірі 8339,22 грн., оскільки індекс споживчих цін не перевищував поріг у 103 %, суд відхиляє як безпідставні, оскільки вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 04.03.2021 року по 04.08.2023 року у розмірі 1 458 грн., а також індексу інфляції з березня 2021 року по липень 2023 року у розмірі 8 339, 22 грн.

Згідно з вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 1211, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення штрафних санкцій, - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 1 458 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 339, 22 грн., що загалом становить 9 797, 22 грн. (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто сім грн. 22 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.40, .

Повний текст судового рішення складено: 12.08.2024 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА