Справа № 196/899/19
№ провадження 2/196/21/2024
24 квітня 2024 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
учасників справи:
представника позивача адвоката Стребіж М.О. (в режимі відеоконференції),
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Царичанка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року позивач - АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У липні 2021 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 21.08.2008 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 8100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.
Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Позивач АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.
У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.
Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка має заборгованість за кредитним договором.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Зубій А.В. від 31.07.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (Т.1 а.с.41).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2020 р. справа передана у провадження судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М. та ухвалою судді від 08.01.2020 р. призначено розгляд справив порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (Т.1 а.с. 46-47).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (Т.1 а.с.58-59).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2021 р. справа передана у провадження судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснака А.І. та ухвалою судді від 27.04.2021 р. призначено підготовче судове засідання (Т.1 а.с.151-152).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2022 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.2 а.с. 64).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2022 р. справа передана у провадження судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Бабічевій Л.П. та ухвалою судді від 01.11.2022 р. прийнята до провадження і призначено розгляд справи по суті (Т.2 а.с.68-69).
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона 21.08.2008 р. написала заяву, згідно якої позивач їй видав універсальну картку і надав 5000,00 грн. Було встановлено суму, яку вона мала сплатити. Пеня, відсотки, штраф не визначалися у договорі. Вона користувалася карткою до травня 2016 року, після чого не користувалася нею. Вона не має боргу, оскільки цю суму вона погасила.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21.08.2008 р. відповідачка підписала заяву, у якій зазначено, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (Т.1 а.с. 11). Згідно поданої заяви відповідачка отримала від позивача кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5000,00 грн.
Однак, у заяві відсутні відомості про строк дії кредитного договору, порядок нарахування процентів за користування кредитом, інших платежів, що погоджені сторонами. У заяві лише зазначено, що базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць на залишок заборгованості.
Суд зазначає, що з наданої позивачем копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 дній пільгового періоду" від 21.08.2008 р. (Т.1 а.с.12), яка містить лише дату та підпис, неможливо встановити особу підписанта, оскільки остання не містить будь-яких реквізитів укладеного кредитного договору чи анкетних даних позичальника, що зводиться до припущення підписання вказаної довідки саме відповідачкою ОСОБА_1 .
Відповідачка у поданому відзиві та запереченнях на відповідь на відзив визнає лише підписання нею заяви від 21.08.2008 р. Зазначає, що будь-яких інших документів не підписувала.
Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачка 21.08.2008 р. отримала кредитну картку та їй було встановлено кредитний ліміт з 21.08.2008 року 5000,00 грн., який у подальшому змінювався: з 16.09.2008 року кредитний ліміт збільшено до 7000,00 грн., з 17.04.2009 року - зменшено до 6050,00 грн., з 10.07.2010 року - збільшено до 6100,00 грн., з 21.04.2011 року - збільшено до 8100,00 грн., з 02.10.2011 року - зменшено до 6100,00 грн., з 01.03.2017 року - зменшено до 6100,00 грн., з 03.09.2018 року - зменшено до 0,00 грн. (Т.1 а.с. 109). Строк дії картки 5168….1597 по 05.2020 р. (Т.1 а.с. 110).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надав банк, відповідачка розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Однак, банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту не заявляв, оскільки така заборгованість відсутня, так як у наданих банком розрахунках заборгованості зазначено, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня - 0,00 грн., як і відсутня заборгованість за простроченими відсотками (Т.2 а.с. 174-178).
Отже, заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня і саме поточне тіло кредиту являється сумою отриманих кредитних коштів, які використала відповідачка.
У судовому засіданні представник позивача зазначив, що нарахування простроченого тіла кредиту здійснено на підставі Умов та Правила надання банківських послуг. Однак, як встановлено судом, такі Умов та Правила не містять підпису відповідачки.
Суд зазначає, що нарахування позивачем простроченого тіла кредиту на підставі Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачкою, є безпідставним.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачкою погашено в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту, а заявлена позивачем до стягнення сума простроченого тіла кредиту є нічим іншим як нарахованими на підставі Умов та Правил надання банківських послуг відсотками на тіло кредиту та неустойкою за його користування, правомірність нарахування яких не підтверджена матеріалами справи.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає таке.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Суд наголошує, що укладений між сторонами кредитний договір від 21.08.2008 р. у виді заяви позичальника, не містить строку повернення кредиту (користування ним), також згідно довідки, наданої позивачем, строк дії картки відповідачки встановлено до 05/20 (Т.1 а.с. 110).
Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що сторони погодили строк виконання відповідачкою зобов`язань за укладеним кредитним договором.
У випадку, коли фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд доходить висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до яких зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Враховуючи, що сторонами не погоджено строк кредитування (строк виконання боржником обов`язків за кредитним договором), те, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня, тому суд доходить висновку про безпідставність нарахування позивачем відсотків на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Також суд звертає увагу, що згідно наданих позивачем розрахунків та з пояснень самого представника позивача 3 % річних згідно ст.625 ЦК України нараховувались за період з 01.11.2019 по 01.03.2020, при цьому сторонами не погоджено строк кредитування, а строку дії картки закінчився у травні 2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 81, 141, 258, 265-268, 352 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 03 травня 2024 року.

Суддя Л.П. Бабічева