Справа № 345/868/23
Провадження № 22-ц/4808/71/24
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Бойчука І.В., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 адвоката Михайлюка Н.М., представника позивача акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» адвоката Курник О.А.,головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 25 вересня 2023 року у м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року представник акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» філії «Західна» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2021 року між підприємцем ОСОБА_1 та філією «Західна» АТ «Прикарпаттяобленерго» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №2501708 шляхом підписання заяви-приєднання до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

17 листопада 2021 року представниками позивача в присутності ОСОБА_1 складено акт про порушення №087635 в нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . Даним актом зафіксовано наступне порушення п.п. 8.2.4, 8.4.2, 2.3.4, 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року, а саме: зірвана пломба з відбитками тавра оператора системи розподілу, встановлена на щиті обліку. Фальсифікація пломб держповірки на приладі обліку. Зазначений акт про порушення підписаний представниками позивача та відповідачем без зауважень.

25 листопада 2021 року за участі відповідача проведено засідання комісії по розгляду актів, за результатами якого прийнято рішення провести нарахування вартості необлікованої електроенергії на суму 66 396,88 грн (13592 кВт*год), за період з 09.09.2021 року по 17.11.2021 року.

03 лютого 2022 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою оплатити вартість необлікованої електроенергії згідно акту від 17.11.2021 року.

24 березня 2022 року між сторонами укладена додаткова угода про порядок погашення заборгованості за необліковану електричну енергію, відповідно до п.1.1 якої споживач (відповідач) визнає перед оператором системи розподілу свій борг в сумі 66 396,88 грн, розраховану згідно акту про порушення від 17.11.2021 року. Відповідач зобов`язувався погасити дану заборгованість згідно визначеного додатковою угодою графіку до 25.05.2022 року.

ОСОБА_1 частково провів оплату по даній угоді на суму 20 000,00 грн. Проте, заборгованість у розмірі 46 396,88 грн залишилась неоплаченою.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» філії «Західна» 46 396,88 грн боргу за не обліковану електроенергію згідно додаткової угоди від 24.03.2022 року та судові витрати (а.с.1-2).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» філії «Західна» 46 396,88 грн боргу за не обліковану електроенергію згідно додаткової угоди від 24.03.2022 року та судовий збір в сумі 2684,40 грн (а.с.69-72).

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апелянт стверджує, що в порушення ст.115 ЦПК України суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження в даній справі, не встановив, що справа не підсудна цьому суду, що було підставою для відмови у відкритті провадження по справі та не повернув заяву позивачеві для подання до належного суду.

Наголошує, що в матеріалах справи містяться відомості про те, що відповідач уклав публічний договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року не як фізична особа, а як підприємець, що діє на підставі свідоцтва. Тому вважає, що було порушено правила юрисдикційної підсудності.

Окрім того, позивачем виступає філія «Західна» акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», у якої КВЕД вказано передача електричної енергії, розподілення електроенергії, а не продаж електроенергії. Також в матеріалах справи відсутні повноваження філії щодо подання позовів про стягнення боргу за необліковану електроенергію, так і повноваження пред`являти такі позови в інтересах акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго».

Зазначає, що в даній справі відсутнє порушене право позивача, оскільки він додає розрахунки електроенергії, а не послуги з розподілу такої. У позивача також відсутнє право пред`являти вимогу щодо стягнення боргу за електричну енергію через відсутність ліцензії. Наголошує, що договірні відносини виникли між відповідачем та АТ «Прикарпаттяобленерго», а не з філією «Західна».

На думку апелянта, він опатив за послуги доставки електричної енергії, а продаж електричної енергії здійснює інший оператор. Тому в даному випадку позивач зобов`язаний був надати відповідачу розрахунок вартості та кількості наданих послуг із передачі розподіленої необлікованої електроенергії.

Апелянт наводить власний розрахунок, згідно якого мав сплатити позивачу 17 346,38 грн. Оскліьки ним сплачено 20 000,00 грн, тому переплата становить 2653,62 грн. Тому вважає, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем за надані ним послуги.

Просить рішення скасувати та закрити провадження у справі (а.с.76-81).

Акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго» подано відзив на апеляційну скаргу, яку вважають безпідставною. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.102-106).

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 адвоката Михайлюка Н.М., представника позивача акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» адвоката Курник О.А., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 714,1166 ЦК України, ст.77 Закону України «Про ринок електричної енергії», правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕ № 312 від 14.03.2018р., встановивши обставини позаоблікового використання відповідачем електроенергії, що спричинило позивачу збитки, які не в повному обсязі відшкодовано відповідачем, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача залишку вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 46396,88 грн.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив лише обставини порушення відповідачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, завдання та розмір збитків, але не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зокрема, посилається на те, що уклав публічний договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.08.2021 року не як фізична особа, а як фізична особа-підприємець, що діє на підставі свідоцтва. Тому вважає, що було порушено правила юрисдикційної підсудності.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 13.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського районного округу Гошовською С.В. за №1987, про що свідчить інформація №405083 від 12.01.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 , як власник об`єкта нерухомого майна у своїй заяві 27.10.2011 року висловила згоду на укладення між ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Калуського РЕМ та іншим співвласником вказаного об`єкту її чоловіком ОСОБА_1 договору про постачання електроенергії щодо електрозабезпечення зазначеної нежитлової будівлі.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що ОСОБА_1 27.05.2008 року зареєстрував статус фізичної особи-підприємця (номер запису в реєстрі 0004905), назва КВЕД як основного виду економічної діяльності юридичної особи лісопильне та стругальне виробництво, та 15.12.2016 внесено запис №4004905 про припинення статусу фізичної особи-підприємця (а.с.146-147).

Згідно договору №1708 від 16.10.2012 року про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Калуського РЕМ та підприємцем (фізичною особою-підприємцем) ОСОБА_1 , сторони уклали договір про постачання електричної енергії до нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 .

Тобто, відповідач використовував нежитлове приміщення як фізична особа-підприємець, з метою здійснення господарської (підприємницької) діяльності.

Отже, договір про постачання електричної енергії №1708 від 16.10.2012 року до нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 укладений між ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Калуського РЕМ та ОСОБА_1 як з фізичною особою-підприємцем з метою ведення господарської діяльності і використання для лісопильного та стругального виробництва.

Порушення Правил роздрібного ринку виявлено після припинення відповідачем господарської діяльності (15.12.2016р.), що оформлено актом про порушення № 087635 від 17 листопада 2021 року, складеним працівниками АТ «Прикарпаттяобленерго» філія «Західна» за участю відповідач ОСОБА_1 , згідно якого встановлено, що під час перевірки в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 встановлено порушення п. 8.2.4, 8.4.2, 2.3.4, 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме: зірвана пломба з відбитками тавра оператора системи розподілу, встановлена на щиті обліку. Фальсифікація пломби держповірки на приладі обліку (а.с. 10).

Вказаний акт про порушення відповідач ОСОБА_1 підписав та вказав, що зауважень немає. Копію акту вручено споживачу (а.с. 10).

На підставі цього акту розраховані збитки, які частково відшкодовані відповідачем позивачу.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України (в редакції Закону, чинній на час розгляду справи судами) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Визначальною для розмежування юрисдикції за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України є участь у відносинах, з приводу яких виник спір, суб`єкта господарської діяльності.

З аналізу пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України вбачається, що укладення договору між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем не є безумовною підставою для розгляду спору між ними в порядку господарського судочинства, оскільки для цього слід встановити наявність саме господарських правовідносин між сторонами. І лише за відсутності господарських правовідносин між сторонами, спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

З аналізу наведених вище норм матеріального права слід дійти висновку, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 26 червня 2019 року у справі №263/15943/17 (провадження № 14-274цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 743/534/16-ц (провадження №14-689цс19) зазначено також, що та обставина, що фізична особа підприємець якщо навіть не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності.

Із матеріалів справи встановлено, що на день укладення договору про постачання електричної енергії №1708 від 16.10.2012 року до нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Він визнає, що цей договір ним укладався з метою здійснення господарської діяльності, яа тривала до 15 грудня 2016 року.

Тобто, у справі, що розглядається, спір виник між двома суб`єктами господарської діяльності щодо виконання умов договору про постачання електричної енергії до нежитлового приміщення, яке і використовувалось для ведення господарської діяльності і порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії однією із сторін договору (споживачем).

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою фізичною особою- підприємцем.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18).

Зважаючи на викладене, втрата відповідачем ОСОБА_1 у спірних правовідносинах статусу фізичної особи-підприємця на час розгляду справи у суді не впливає на належність спору до господарської юрисдикції.

Аналізуючи характер спірних правовідносин сторін, а також наявність між сторонами господарських відносин, апеляційний суд дійшов висновку, що як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, між сторонами виник спір щодо здійснення господарської діяльності, а отже підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Отже, необхідно дійти висновку, що такі вимоги заявлені позивачем як до фізичної особи-підприємця, яка здійснювала господарську діяльність на час укладення договору про постачання електричної енергії до спірного нежитлового приміщення та дані правовідносини підлягають врегулюванню за правилами господарського судочинства.

На виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду першої інстанції з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

За правилами частини 1 статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 йому відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2023 року в розмірі 3624,00 грн до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції у справі.

Оскільки апелянту відстрочено сплату судового збору, а провадження у справі закрито, питання про компенсацію судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255,256,374, 377, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2023 року скасувати, а провадження у справі за позовом акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за необліковану електроенергію, закрити.

Роз`яснити акціонерному товариству «Прикарпаттяобленерго», що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Позивач вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

І.В. Бойчук

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.