КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №374/1/20 Головуючий у 1 інстанції: Козіна С.М.

Провадження №22-ц/824/956/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ржищівського районного суду Київської області від 22 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та скасування державної реєстрації прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та скасування державної реєстрації прав.

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2019 року між нею та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою С.Л., серія та номер: 9899 та скасувати державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок, номер запису про право власності: 34543147, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,10 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:025:0234, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 09 грудня 2019 року між нею та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою СЛ., серія та номер: 9900 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку, номер запису про право власності: 34543192, стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договори купівлі-продажу належних їй на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,10 га, кадастровий номер :69:025:0234, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зі слів ОСОБА_2 , вона абсолютно нічого не пам`ятає стосовно укладення нею зазначених вище договорів, а про їх існування вона дізналася зі слів свого рідного брата, який показав їй інформаційну довідку про об`єкт нерухомого майна та про право власності на нього.

Зазначила, що на момент укладення ОСОБА_2 спірних договорів, вона перебувала у такому психічному стані, коли взагалі не усвідомлювала своїх дій та їх наслідків. Більше того, ні належних їй екземплярів оригіналів цих договорів, ні грошей від продажу своєї нерухомості, у ОСОБА_2 немає. На сьогоднішній день ОСОБА_2 перевіряють на наявність у неї психічного захворювання з подальшим визнанням її недієздатною та призначенням над нею опіки. Ознаки психічного захворювання у ОСОБА_2 почали реально проявлятися ще з 2018 року і вже з того часу її батьки почали нею серйозно опікуватися. Не викликає сумніву, що сторонні непорядні особи, помітили неадекватність у поведінці ОСОБА_2 та, скориставшись її безпорадним станом, обманним шляхом примусили її продати належні їй житловий будинок та земельну ділянку.

Рішенням Ржищівського районного суду Київської області від 22 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 09 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою С.Л., серія та номер: 9899 та скасовано державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок, номер запису про право власності: 34543147.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,10 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:025:0234, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 09 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, Демецькою СЛ., серія та номер: 9900 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку, номер запису про право власності: 34543192.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 02 серпня 2023 року адвокат Полонська Л.М. - представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Ржищівського районного суду Київської області від 22 травня 2023 року, виключивши з його мотивувальної частини абзац -

«Відповідачем не доведено в належний та допустимий спосіб факт передачі коштів ОСОБА_2 за вчинені спірні договори купівлі-продажу. І як було встановлено з показів свідка ОСОБА_3 , спірні договори купівлі-продажу були укладені фактично з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 та переукладення існуючого договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 , оскільки як повідомила остання, строк дії договору іпотеки закінчувався, а борг на день укладення спірних договорів не було повернуто».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що мотивувальна частина рішення містить висновок суду, що не стосується предмету доказування, не охоплюється підставою позову і після вступу рішення в законну силу матиме преюдиціальне значення в разі звернення відповідача з позовом про застосування наслідків недійсності правочину, тобто вочевидь унеможливить захист її прав на повернення коштів за двосторонніми оплатними договорами, які були визнані судом недійсними.

Підставою позову є фактичні обставини, що наведені в позовній заяві. ОСОБА_2 заявляла позов з тієї підстави, що у момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тобто просила визнати договори недійсними з підстави, передбаченої ч.1.ст.225 ЦК України. Безгрошовість договорів як підстава недійсності правочинів не заявлялась, а отже відповідач не мав обов`язку спростовувати такі доводи. Зробивши вищезазначений висновок, суд вийшов за межі позовних вимог та безпідставно ствердив безгрошовість оспорюваних договорів.

Відзиву подано не було.

У судовому засіданні адвокат Полонська Л.М. - представник ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9899, ОСОБА_2 передала у власність (продала), а ОСОБА_1 прийняла у власність (купила) житловий будинок АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за 200 000,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9900, ОСОБА_2 передала у власність (продала), а ОСОБА_1 прийняла у власність (купила) земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за 97 149,00 грн.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що в день укладення спірних договорів вона була присутня в нотаріальній конторі, бо вона пішла на поспупки ОСОБА_2 і цього ж дня, перед укладенням спірних договорів, розірвала договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 мала в подальшому продати житловий будинок і земельну ділянку і потім розрахуватись з нею. А оскільки свідок виїжджала за кордон через декілька днів і не мала б змоги сприяти ОСОБА_2 в оформленні купівлі-продажу, то спірні договори були оформлені на її маму ОСОБА_1 , яка б змогла допомогти позивачці в подальшому оформити продаж і відповідно посприяла б поверненню боргу ОСОБА_3 ..

Вирішуючи спір, суд за клопотанням сторони позивача ухвалою від 10 липня 2020 року призначив у справі судово-психіатричну експертизу щодо психічного розладу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 160-163).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта від 02 квітня 2021 року № 116, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки розміром 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :69:025:0234, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладених 09.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виявлялися і виявляються на теперішній час прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторно-маячними розладами і наростаючим дефектом (Р-20.01 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними 09.12.2019, і на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно примати участь при розгляді справи в суді (т. 2 а.с. 71-76).

Відповідачем не доведено в належний та допустимий спосіб факт передачі коштів ОСОБА_2 за вчинені спірні договори купівлі-продажу. І як було встановлено з показів свідка ОСОБА_3 , спірні договори купівлі-продажу були укладені фактично з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 та переукладення існуючого договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 , оскільки як повідомила остання, строк дії договору іпотеки закінчувався, а борг на день укладення спірних договорів не було повернуто.

Як встановлено з матеріалів справи та було підтверджено допитаним в судовому засіданні експертом, у ОСОБА_2 згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 116 від 02 квітня 2021 року, на момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки виявились і виявляються на теперішній час прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторно-маячними розладами і наростаючим дефектом, через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними 09 грудня 2019 року, і на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно примати участь при розгляді справи в суді.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги представника позивача про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними та скасування державної реєстрації прав доведені належними та допустимими доказами у справі в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, а тому суд їх задовольняє.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому, в силу вимог даної статті, суд не може застосувати реституцію.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказувала, що вона абсолютно нічого не пам`ятає стосовно укладення нею договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, ні належних їй екземплярів оригіналів цих договорів, ні грошей від продажу нерухомості у неї немає.

Висновком судово-психіатричного експерта від 02 квітня 2021 року № 116, підтверджено наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки розміром 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :69:025:0234, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладених 09.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виявлялися і виявляються на теперішній час прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторно-маячними розладами і наростаючим дефектом (Р-20.01 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними 09.12.2019, і на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно примати участь при розгляді справи в суді (т. 2 а.с. 71-76).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку стосовно того, що відповідачем не доведено в належний та допустимий спосіб факт передачі коштів ОСОБА_2 за вчинені спірні договори купівлі-продажу. І як було встановлено з показів свідка ОСОБА_3 , спірні договори купівлі-продажу були укладені фактично з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 та переукладення існуючого договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 , оскільки як повідомила остання, строк дії договору іпотеки закінчувався, а борг на день укладення спірних договорів не було повернуто.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його зміни з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського районного суду Київської області від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 23 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник