Єдиний унікальний номер 142/111/24
Номер провадження 2/142/174/24
У Х В А Л А

(про залишення позову без руху)

26 лютого 2024 року смт. Піщанка

Суддя Піщанського районного суду Вінницької області Гринишина А.А., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації, та додані до неї матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить визнати, що поширена ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні Вінницького відділення № 26 АТ «КБ ПриватБанк» за адресою: вул. Центральна, буд. 59, смт. Піщанка, Тульчинського району Вінницької області, а також 17 січня 2024 на території Комунального некомерційного підприємства «Піщанська центральна районна лікарня Піщанської селищної ради» за адресою вул. Центральна, буд. 42, смт. Піщанка, Тульчинського району Вінницької області інформація про те, що він та ОСОБА_3 як волонтери наживаємося на чужих коштах, а також закупили та пригнали автомобіль для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кошти, виплачені як одноразова допомога батьку загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Також просить зобов`язати ОСОБА_2 припинити відносно нього, ОСОБА_1 , неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації. Просить також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судовий збір за подання позовної заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 21 лютого 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Гринишиній А.А.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, встановлено, що заява підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, але подана без додержання вимог ст. 175 ЦПК України, внаслідок чого підлягає залишенню без руху на підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України, виходячи з наступного.

За змістом пунктів 4, 5 частини 3 статті 175 Цивільно-процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до змісту ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Разом з тим в статті 5 ЦПК України визначені способи судового захисту. Так, згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить ефективний розгляд справи.

Зі змісту позову слідує, що позивач вважає предметом оскарження у даній справі інформацію про те, що він та ОСОБА_3 як волонтери наживаються на чужих коштах, а також закупили та пригнали автомобіль для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кошти, виплачені як одноразова допомога батьку загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , зазначає, що дана інформація не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Разом з тим, в обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 не зазначає, яким чином поширення зазначеної з позові інформації, а саме, стосовно ОСОБА_3 порушує його права свободи чи інтереси.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Разом з тим, за роз`ясненнями викладеними в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК, а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК.

У разі пред`явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх незазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК.

Таким чином, позивачу слід визначитись з колом та статусом осіб, які, на його думку, мають приймати участь у розгляді даної справи.

Також, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 січня 2024 року у приміщенні Вінницького відділення № 26 АТ «КБ ПриватБанк» за адресою: вул. Центральна, буд. 59, смт. Піщанка, Тульчинського району Вінницької області, а також 17 січня 2024 на території Комунального некомерційного підприємства «Піщанська центральна районна лікарня Піщанської селищної ради» за адресою вул. Центральна, буд. 42, смт. Піщанка, Тульчинського району Вінницької області відповідачем поширена інформація, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Зазначає, що обставини поширення 16 січня 2024 року відповідачкою зазначеної інформації про нього будуть підтверджені показами свідків - відвідувачів та працівників Вінницького відділення №26 АТ «КБ ПриватБанк» (вул. Центральна, буд. 59, смт. Піщанка), а 17 січня 2024 року - свідками, які чули від ОСОБА_2 поширення такої інформації на території Комунального некомерційного підприємства «Піщанська центральна районна лікарня Піщанської селищної ради».

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції,"- у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Однак позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів на обґрунтування обставин, викладених в позові, а саме поширення ОСОБА_2 16 січня 2024 року та 17 січня 2024 року інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Таким чином, позивачу слід усунути недоліки шляхом зазначення та долучення доказів, що підтверджують обставини, викладені у позовній заяві.

Разом з тим, відповідно до положень ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про судовий збір" , судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Вивчивши надану до позовної заяви платіжну інструкцію № 0.0..1 від 20 лютого 2024 , судом встановлено, що судовий збір сплачено лише у сумі 2 422, гривень, разом з тим відповідно до вимог п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір", (в редакції від 01.01.2024), ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 211.20 грн.

Таким чином, за подання до суду даного позову, який містить дві вимоги немайнового характеру, необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2 422, гривень 40 копійок.

Водночас, ст. 129 Конституції України, як однією із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Крім того, загальний принцип рівності усіх перед законом визначено нормами ст. 24 Конституції України, 6 ЦПК України.

У контексті особи, які звертаються до суду, за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, зобов`язані дотримуватись процесуальної форми подання позову. При здійсненні судочинства, суд повинен забезпечити процесуальну рівність сторін, не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Однак, положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не означає й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, а відтак, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» заява № 28249/95 від 19.06.2001).

У даному випадку, накладення доплати судового збору на позивача передбачено пп.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тому не може порушити принципу розумної пропорційності, доступу до суду, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Також суддя зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя NR (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору у розмірі 40 копійок, та подання до суду відповідної квитанції.

На підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України вищевказана позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення вищевказаних недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін вищевказана позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

Разом з тим, позивач, в порядку підготовки до розгляду справи просить витребувати в АК «КБ ПриватБанк» шляхом відкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, копії електронних доказів з інформацією в електронній (цифровій) формі, а саме: копії відеозаписів з системи спостережних камер зали обслуговування клієнтів в приміщенні Вінницького відділення №26 АК «КБ ПриватБанк» (вул. Центральна, буд. 59, смт. Піщанка, Тульчинський район, Вінницька область) за 16 січня 2024 року за період з 10 год. 00 хв. по 10 год. 40 хв., що містять дані про обставини публічного поширення ОСОБА_2 в приміщенні Вінницького відділення №26 АТ «КБ ПриватБанк» недостовірної інформації щодо нього та ОСОБА_3 (обставини перебування у вказаний час у вказаному приміщенні ОСОБА_2 , його ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 , а також інших осіб - клієнтів та працівників відділення банку).

Суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача посилається на те, що запитувана інформація має доказове значення у справі, оскільки витребовується для підтвердження пред`явлених вимог, з метою правильного вирішення справи.

Однак, справи про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб, суд розглядає в порядку окремого провадження, що передбачено п.11 ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Розгляд вказаних заяв проводиться із додержанням вимог ст.ст. 347-350 ЦПК України, за наслідками чого суд ухвалює вмотивоване рішення, а не як окреме клопотання при відкритті провадження у справі.

Окрім того суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ч.1ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація що до діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди .

Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

Розкриття банківської таємниці за рішенням суду, можливе виключно внаслідок судового розгляду цивільних справ за правилами глави 12 розділу IV ЦПК України і саме на суд як орган державної влади покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну потребу в розкритті такої інформації.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, викладених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня її складення у відповідності до ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: