ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/236/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"26" лютого 2024 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Якусик О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 759/20357/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач та відповідач 1 під час перебування в шлюбі придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , які належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної приватної власності як майно подружжя. Під час перебування позивача за кордоном, відповідач 1 обманним шляхом переконав позивача надати довіреність на дозвіл на продаж спірного майна, переконавши позивача, що кошти будуть поділені в рівних частинах. Спірне майно відповідач 1 продав своїй матері, без наміру створення реальних правових наслідків у вигляді отримання грошових коштів з метою ухилення від поділу майна подружжя.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Разм з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00 та на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000.

Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 листопада 2023 року заяву передано на розгляд судді Якусику О.В.

23 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Липівська О.А. подала заяву про уточнення вимог щодо забезпечення позову, у якій доповнила подану самостійно позивачем заяву, зокрема, зазанчила, що 27.09.2018 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір процентної грошової позики за згодою її чоловіка ОСОБА_2 та дружини позикодавця ОСОБА_4 . На підтвердження надання грошової позики та отримання грошових коштів у борг в розмірі 60000 доларів США, укладення договору позики, ОСОБА_1 написала боргову розписку від 27.09.2018. Згідно договору позики останнім днем повернення позики було 27.09.2023. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, що була оплачена за умовами інвестиційного договору грошовими коштами наданими у борг, за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване за позивачкою 03.02.2023. Також зазначила, що станом на дату подання заяви договір позики не виконано, у зв`язку з чим позивач та відповідач 1 вирішили продати квартиру з метою повернення заборгованості за договором позики. Однак, відповідач 1 ввів позивача в оману і продав квартиру за заниженою вартістю своїй матері, відповідно жодних коштів з продажу не отримав. Вказала, що відповідачі усно підтвердили фіктивність продажу квартири.

Враховуючи викладене, з метою неможливості перепродажу квартири просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 00 та на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2024, 03.02.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. зареєстроване право власності на квартиру загальною площею 82,2 кв.м., житловою площею 46,6 кв.м. за адресю: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер - 78, та 07.02.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. зареєстроване право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 5,8 кв.м., за адресю: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер - 86.

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_2 з 2014 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 , ввівши її в оману, продав спірне майно своїй матері, без наміру створення реальних правових наслідків у вигляді отримання грошових коштів з метою ухилення від поділу майна подружжя.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що власником обох спірних об`єктів нерухомого майна є ОСОБА_3 , яка набула ці об`єкти 15.09.2023.

За змістом статті 149 ЦПК України процесуальне законодавство визначає дві підстави для виття заходів забезпечення позову, а саме можливість (1) істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або (2) ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд вважає, що через ризик можливого подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, або його обтяження іншим чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Те, що особа ще не вчинила дії, які могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідачів як власників наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Зокрема, таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі про визнання договорів купівлі-продажу недійсними є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

За змістом частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються, та повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації.

Так, враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, ймовірне рішення про задоволення позову може мати наслідком зміну власника такого майна, а тому на думку суду заявник довела існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем 2 спірного майна, ускладнення захисту прав та інтересів заявника без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вказаних вище критеріїв, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 759/20357/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - задовольнити.

Накласти арешт на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Накласти арешт на нежитлове приміщення № АДРЕСА_2 , загальною площею 5,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 );

Боржник 1: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 );

Боржник 2: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Суддя О.В. Якусик