Справа № 352/793/22
Провадження № 22-ц/4808/263/24
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Баркова В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Сковронського Віктора Івановича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником автомобіля Опель Астра н.з. НОМЕР_1 .

11.06.2019 року о 12 год. 30 хв. у м. Тисмениця Івано-Франківської області, по вул. Галицькій, 20, сталась ДТП за участі автомобіля Nissan Almera н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Опель Астра н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .. Під час ДТП ОСОБА_2 була в автомобілі, отримала тілесні ушкодження. ДТП сталась з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2019 по справі №352/1236/19 про адміністративне правопорушення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Опель Астра н.з. НОМЕР_1 , був пошкоджений, а вартість матеріального збитку завданого внаслідок ДТП автомобілю позивача, встановлена звітом №76 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, на 21.06.2019 складає 60740,37 грн.

Страхування цивільної відповідальності відповідача забезпечено ПрАТ "СК"Галицька" полісом АО199760.

Рішенням Тисменицького районного суду від 20.02.2020 з ПАТ СК «Галицька» стягнуто на користь ОСОБА_3 60740,37 грн матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля, 2376,35 грн пені, 1300 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 3000 грн витрат на правничу допомогу та 768,40 грн судового збору.

Страховик ПАТ «СК «Галицька» не здійснює діяльність, оскільки 07.07.2019 набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.06.2019 № 1060 про анулювання ліцензії ПрАТ СК «Галицька», зокрема і ліцензії на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За інформацією від МТСБУ ПрАТ СК «Галицька» втратило статус асоційованого члена та припинило членство в МТСБУ з 02.07.2019 у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ. ОСОБА_2 як власник транспортного засобу звернулася до МТСБУ про відшкодування заподіяної шкоди в сумі 60740,37 грн, та їй було сплачено лише 13000 грн. Таким чином, їй не відшкодовано 47740,37 грн..

Під час лікування отриманої в ДТП травми позивач несла витрати в розмірі 9902,22 грн..

Внаслідок перенесеної травми та матеріальних збитків у зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля позивач зазнала моральних страждань, компенсацію яких оцінює в 50000 грн..

Позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 матеріальну шкоду внаслідок ДТП в розмірі 47740,37 грн, вартість послуг з експертизи транспортного засобу в сумі 1300 грн, витрати на лікування 9902, 22 грн та 50000 грн моральної шкоди.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 47740,37 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 1300 грн витрат на послуги експертизи, 9902,22 грн витрат на лікування, 5000 грн моральної шкоди та 1089,43 грн судових витрат, а всього 65032,02 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив представника відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні всіх позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення матеріальних збитків, пов`язаних з шкодою автомобілю, і витрат на лікування позивача, оскільки вважає, що належним відповідачем у даному спорі є ПАТ СК «Галицька». Крім того, судовим рішенням від 20.02.2020 року на користь ОСОБА_3 вже стягнута з страховика сума матеріальної шкоди, заподіяної позивачу під час саме цього ДТП і витрати на експертизу.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 16000 грн, а також 10000 грн за послуги в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Романишин К.В. вказує, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, правові позиції Верховного Суду і дійшов правильного висновку про задоволення позову. А з урахуванням фактичних обставин справи, а саме невиконання рішення суду страхувальником, скасування даного судового рішення, яким стягнуто шкоду безпосередньо з винної особи, призведе до неможливості відновлення прав потерпілої.

Рішення в частині стягнення моральної шкоди та шкоди, пов`язаної із здоров`ям позивача, також є правильним, оскільки обставини доведені матеріалами справи.

Представник позивача вважає, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2023 року є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції, а лише свідчать про те, що відповідач не згідний із законним судовим рішення, отже підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Вказує на недоведеність заявлених адвокатом витрат, на неспівмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу складності справи і обсягу виконаних робіт, вважає, що в апеляційній скарзі є посилання на обставини, які спростовані матеріалами справи.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , МТСБУ в судове засідання не явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сковронського В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Боднарука А.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2019 о 12 год 30 хв по вул. Галицька, 20 в м. Тисмениця Івано-Франківської області сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Nissan Almera» н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , який у порушення вимог п. 12.1, 13.1, 2.3б) ПДР України не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Опель Астра».

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Almera» н.з. НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП була застрахована відповідачем ПАТ СК «Галицька».

Договір страхування оформлений полісом №АО 199760, який був чинний на 11.06.2019 року, що встановлено судовим рішенням від 25.02.2020 року (а.с.25).

Згідно зі звітом № 76 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 21.06.2019 вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 , станом на 21.06.2019 р. складає 60740,37 грн. (а.с. 9-22).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2020 з ПАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_3 , належного володільця транспортного засобу марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 стягнуто 60740, 37 грн страхового відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження атомобіля, 2376, 35 грн пені, 1300 грн витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 768,40 грн судового збору, а всього 68185, 12 грн (а.с.24-26).

Постановою державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 20.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67160774 про примусове виконання виконавчого листа № 352/2474/19 від 07.04.2020, виданого Тисменицьким районним судом на підставі зазначеного рішення (а.с.28).

Листом від 23.05.2022 № В-19/50789 заступника начальника ВДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_3 повідомлено, що в ході проведення виконавчих дій встановлено наявність за боржником транспортних засобів, які відділом оголошено в розшук і станом на сьогоднішній день працівниками Управління патрульної поліції не розшукано. На арештованих рахунках боржника недостатньо коштів для виконання постанови, у списанні банками залишків відмовлено, оскільки облікуються наявні першочергові постанови про арешт коштів боржника. Страхова компанія «Галицька» діяльність не здійснює, і згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек за боржником не виявлено нерухомого майна, яке б підлягало опису та арешту. Залишок заборгованості по виконавчому листу № 352/2474/19 від 07.04.2020 становить 68185,12 грн (а.с.29-30).

Згідно з постановою старшого державного виконавця ВДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2023, виконавчий лист № 352/2474/19 виданий 07.04.2020 повернуто стягувачу ОСОБА_3 без виконання (а.с.93-94).

Судом першої інстанції також установлено, що рішення Тисменицького районного суду від 25.02.2020 не виконано, страховик відповідача ПрАТ СК «Галицька» протягом більше чотирьох років після ДТП, яка є предметом розгляду в даній справі, не виконав своїх зобов`язань за укладеним з відповідачем ОСОБА_1 договором страхування.

У листопаді 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі- МТСБУ) на підставі заяви ОСОБА_2 - власника пошкодженого транспортного засобу марки «Опель Астра» н.з. НОМЕР_1 виплатило останній 13000 грн за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи, що підтверджується копією наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.148).

ПрАТ СК «Галицька» 02 липня 2019 року втратило право укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з втратою статусу асоційованого члена МТСБУ.

Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), № 1060 від 06.06.2019, анульовано ліцензію ПрАТ СК «Галицька», зокрема і ліцензії на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем, окрім заявленого розміру моральної шкоди, яка є явно завищеною, інші позовні вимоги доведені належним чином. Врахувавши виплату, проведену МТСБУ на користь позивача, суд дійшов висновку, що решта збитків підлягає стягненню з відповідача, а саме відшкодування шкоди 63942,59 грн, що складається з 47740,37 грн - різниці між належною до сплати страховою виплатою та фактично виплаченим відшкодуванням, 1300 грн витрат на послуги експертизи, 9902,22 грн витрат на лікування, та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди

Колегія суддів з висновком суду про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди та витрат на експертизу погодитися не може з огляду на наступне.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»(далі - Закон № 1909-IX)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 Закону № 1909-IX в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яки належить до 10 класу - страхування відповідальності, яка виникає внаслідок використання наземного транспортного засобу (у тому числі відповідальності перевізника). Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зістаттею 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону № 1961-IV уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законому страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з полісом № АО199760 цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована у ПАТ СК «Галицька», страхова сума становила 100000 грн за шкоду майну, та 200000 грн за шкоду завдану життю чи здоров`ю особи.

ДТП сталося 11.06.2019 року, при чому вказаний поліс був чинним, що встановлено рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2020 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ СК «Галицька», яким з страхової компанії стягнуто 60740, 37 грн страхового відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля.

Судом встановлено, що 07.07.2019 року набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.06.2019 № 1060 про анулювання ліцензії ПрАТ СК «Галицька», зокрема і ліцензії на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 345/1940/20 Верховним Судом наведено правовий висновок з приводу вирішення питання щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія, серед іншого, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності.

Згідно з вказаним правовим висновком, статтею 39 Закону України № 1961-ІV передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України від № 1909-IX «Про страхування» страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства.

Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.

Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону України № 1961-ІV).

Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннямистатті 52 Закону України № 1961-ІV.

Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.

Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ.

За положеннями пунктів 52.4, 52.5статті 52 Закону України № 1961-ІV страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ.

Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом України № 1961-ІV, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першоїстатті 41 Закону України № 1961-ІV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2статті 41 Закону України № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 7статті 51 Закону України № 1961-ІV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

МТСБУ відповідно до Закону України № 1961-IVвідшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

Закон України № 1961-IV не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), зокрема у пунктах 89, 90, 91, а такожу постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 489/4987/19 (провадження № 61-14454св21) та у справі № 607/5938/20 (провадження № 61-10115св21).

Матеріали справи не містять відомостей про ліквідацію страховика ПАТ СК «Галицька». З них вбачається, що ПАТ СК «Галицька» з 02 липня 2019 року втратило право укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з цим, договір страхування, оформлений полісом № АО199760, між ПрАТ «СК «Галицька» та ОСОБА_1 , був чинний станом на 11.06.2019 року, оскільки укладений до анулювання ліцензії страховика.

За таких обставин припинення ПАТ СК «Галицька» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ЦК України передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Тому відповідати за завдану шкоду має страховик ПАТ СК «Галицька», і тільки у випадку доведеності факту припинення його діяльності - МТСБУ. Безпосередній винуватець ДТП несе відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди, чого не встановлено.

Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №756/953/18, від 29.06.2022 року у справі №607/5938/20.

Більш того, в матеріалах справи є рішення суду від 25.02.2020 року за результатами позову ОСОБА_3 до СК «Галицька» про стягнення з страховика суми збитків 60740,37 грн, в яку входила сума матеріальної шкоди, заявлена позивачем в даному спорі. В рішенні від 25.02.2020 року за результатами спору, в якому не приймав участі ОСОБА_1 , суд встановив обов`язок страхової компанії виконувати обов`язок за договором страхування.

Неможливо погодитися при цьому із запереченнями представника позивача проти доводів апеляційної скарги, який посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 22.02.2022 року в справі №201/16373/16-ц., і яка вказує на право потерпілого відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Так, в цій постанові, на думку колегії суддів, підхід, за якого потерпілий у будь-якому випадку повинен звернутися із заявою (позовом) до страхової компанії, у якій застрахована цивільно-правова відповідальність особи, що завдала шкоди, не розрахований на ті випадки, коли на момент настання страхового випадку страхова компанія позбавлена членства в МТСБУ і перебуває в стані припинення (банкрутства) або фактично не здійснює діяльності. У таких випадках цей підхід є несправедливим, адже очевидно, що потерпіла особа в ДТП, навіть стягнувши з такого страховика страхове відшкодування на підставі судового рішення, не отримає реального відшкодування завданої в ДТП шкоди. Натомість скасування судового рішення, яким стягнуто шкоду безпосередньо з винної особи, в такому разі призведе до неможливості відновлення прав потерпілого.

Між тим, в даній постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за умови відсутності процесуальної можливості іншого зазначав про необхідність відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), шляхом їх конкретизації, уточнення та зазначення серед винятків із загального правила відповідальності страхової компанії за шкоду, спричинену страхувальником, позбавлення ліцензії, виключення з МТСБУ і перебування страхової компанії в стані припинення (банкрутства), а також зазначення, що до цих випадків такі висновки Великої Палати Верховного Суду не застосовуються, та потерпілий у цьому випадку може звернутися з позовом про стягнення шкоди безпосередньо до особи, яка її завдала.

В справі, що переглядається, поліс страховика СК «Галицька» на час ДТП 11.06.2019 року був чинним, членство компанії в МТСБУ припинено з 02.07.2019 року, ліцензія страхової компанії анульована 07.07.2019 року, існування страхової компанії як юридичної особи не припинено. Як вбачається з листа МТСБУ, Бюро не відмовляється від проведення регламентної виплати ОСОБА_2 у випадку визнання страхової компанії «СК Галицька» банкрутом (а.с.147). Тому вказана правова позиція не спростовує сталої судової практики, на яку вище посилається колегія суддів.

Також представник позивача зауважував, що позивач як потерпіла особа не має залежати від відповідача, який застрахував свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика, який на даний час не має матеріальної можливості для виконання рішення суду про відшкодування шкоди ОСОБА_3 , тому вимоги позивача задоволені правомірно. Однак така позиція не ґрунтується на нормах матеріального права, не спростовує доводи апеляційної скарги.

За таких обставин з тих же підстав неможливо погодитися з із рішенням суду в частині стягнення з відповідача витрат на лікування в сумі 9902,22 грн, оскільки згідно зі ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. А статтею 23.1 цього ж закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. Тобто, такі вимоги позивач мала б заявити до страховика, і тільки у випадку недостатності ліміту страховика вимогати відшкодування від страхувальника. Ліміт страхування шкоди здоров`ю на час ДТП складав 200000 грн, що вочевидь покривало б витрати позивача на лікування.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував, та дійшов висновку про необхідність стягнення майнової шкоди з відповідача з порушенням норм матеріального права.

Не відповідють вимогам процесуального закону і висновки суду про наявність підстав для стягнення суми за експертне дослідження пошкодженого автомобіля в розмірі 1300 грн від 21.06.2019 року, оскільки це питання вже вирішено у спорі ОСОБА_3 із СК «Галицька» - рішенням суду 25.02.2020 року вказані витрати стягнуті на користь ОСОБА_3 (а.с.24-26)

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди і витрат на судову експертизу.

В апеляційні скарзі відповідач оскаржує також рішення суду про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. В апеляційному суді представник позивача аргументував таку позицію тим, що за законом страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження здоров`я під час ДТП.

Дійсно, згідно з положеннями статті 26-1 Закону України 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом з тим з позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовувала спричинення їй моральної шкоди не тільки ушкодженням здоров`я, а й понесеними матеріальними збитками, які тривалий час їй не відшкодовані.

Суд задовольнив позовні вимоги частково, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, яка зазнала моральних страждань та втрат майнового характеру. Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинули на моральний стан позивача та призвели до душевних страждань, а тому посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що рішення в цій частині також підлягає скасуванню з відмовою в позові є безпідставними.

Вирішуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги стосовно витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та в апеляційному суді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України до судових витрат відносять судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат встановлюються : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

В липні 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сковронський В.І. надав суду першої інстанції відзив на позов ОСОБА_2 , до якого долучив ордер на надання правничої допомоги в суді першої інстанції та фіскальні чеки на оплату 3000 грн за ознайомлення з матеріалами справи і консультацію, на оплату 5000 грн за написання відзиву. Орієнтовний попередній розрахунок витрат на правничу допомогу передбачав 12000 грн ( а.с.43-51)

У постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19, від 31 березня 2021 року у справі № 916/2087/18, від 08 квітня 2021 року у справі № 905/716/20, від 14 грудня 2021 рок у справі № 922/676/21 зазначено, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку суду має право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21 зазначено, що «згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару; Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково».

Разом з тим представником не надано суду першої інстанції письмових доказів, передбачених статтею 141 ЦПК України, а саме, договору про надання послуг, з якого можливо було б встановити обсяг, умови і порядок надання правової допомоги.

Договір про надання правничої допомоги від 19.02.2022 року та додаткова угода до нього від 19.02.2022 року, в якій викладені умови вартості послу в суді першої інстанції, були надані представником відповідача тільки суду апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою (а.с. 182-183).

Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до правил ч.8 ст. 141 ЦПК України докази розміру судових витрат докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріали справи не містять підтверджень дотримання представником відповідача вимог процесуального закону стосовно подання таких доказів. Більш того, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 16000 грн взагалі не були заявлені суду першої інстанції. Відповідно, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції не можуть бути розглянуті колегією суддів.

Разом з тим, до апеляційної скарги представником відповідача наданий ордер, договір про надання правничої допомоги, додаткова угода №2 від 28.11.2023 року, якою обумовлена вартість написання апеляційної скарги на рішенні в сумі 8000 грн. вартість участі в одному судовому засіданні 2000 грн, квитанції від 14.11.2023 року на суму 8000 грн, від 21.12.2023 року на суму 10000 грн, прийнятих від ОСОБА_1 (а. с.181-186). В апеляційній скарзі представником відповідача визначено загальну суму витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн.

В апеляційному суді адвокат Сковронсьий В.І. здійснював представництво інтересів відповідача в одному судовому засіданні.

Як вже зазначалося, виходячи з положень статей 81, 137 ЦПК України, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Представник позивача заперечував проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, вказував на неспівмірність вартості таких послуг з урахуванням того, що доводи апеляційної скарги аналогічні аргументам відзиву на позовні вимоги, тому не вимагали додаткових зусиль від адвоката.

Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, прийнятих клієнтом, апеляційному суду не надано, що позбавляє суд і іншу сторону надати оцінку обґрунтованості таких витрат.

За таких обставин колегія суддів вважає слушними заперечення представника позивача проти розміру заявлених відповідачам витрат на правничу допомогу, і вважає можливим у відповідності до положень п. 5 статті 137 ЦПК України зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідача, до 5000 грн.

У зв`язку із задоволенням апеляційної шкоди з позивача на користь відповідача підлягає стягненню суми судового збору 2724,43 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Сковронського Віктора Івановича задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2023 року скасувати частково.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 47740,37 грн, витрат на експертне автотоварознавче дослідження в розмірі 1300 грн, витрат на лікування в сумі 9902,22 грн - відмовити.

В решті залишити рішення без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат на правничу допомогу 5000 (п`ять тисяч) грн., на судовий збір 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 43 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Барков