Справа № 496/6862/23
Провадження № 2/496/804/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

07 лютого 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гришиної В.О. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, та понесених судових витрат, та стягнення витрат на професійну правничу допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов зазначений цивільний позов, ухвалою суду від 31.10.2023 року було відкрито загальне позовне провадження у справі.

Представником позивача 03.02.2023 року, що є вихідним днем, в системі «Електронний суд» було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31847585 та земельну ділянку, кадастровий номер: :02:001:0497 за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням законної сили у даній справі.

Канцелярією суду заява зареєстрована 05.02.2024 року, що є понеділком.

Заява обґрунтована тим, що все придбане майно під час шлюбу було зареєстровано на Відповідача, яка має всі свідоцтва на право власності на це спірне майно, тому у Позивача є об`єктивні побоювання та існує реальний ризик того, що Відповідач, до закінчення розгляду даної справи про поділ спільного майна, може вчинити дії по відчуженню майна шляхом укладення договорів дарування або застави, також враховуючи, що даний час Позивач з Відповідачем не перебувають в шлюбі, то може бути укладений і договір купівлі продажу майна, яке є предметом спору, та розпорядитися спірним майном на власний розсуд, тим самим, унеможливити отримання Позивачем належної йому частини спірного майна, у разі ухвалення судового рішення на його користь, та з приводу якого є даний судовий спір.

Зазначає, що враховуючи предмет спору, спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є співмірним із заявленими вимогами, а доводи викладені в заяві, свідчать про реальну загрозу невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Не забезпечення позовних вимог призведе до погіршення стану позивача та позбавить його можливості задовольнити свої потреби у разі відчуження відповідачем належної йому частки нерухомого майна.

Заперечуючи проти накладення арешту, від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бандури Х.Ю. надійшло заперечення проти заяви про забезпечення позову, в якій вона зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у шлюбі з 24.10.1992 по 29.03.2023р. про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 61, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 . 29.03.2023 Біляївським районним судом Одеської області у справі № 496/48/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Позивач один мешкає в їх спільному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Через небажання позивача в добровільному порядку здійснити розподіл майна і проживати окремо, позивачка змушена була залишити свій будинок та проживає окремо з листопада 2022р. Однак, відповідачка весь цей час жодним чином не обмежувала права позивача на користування спільною сумісною власністю.

Доводи сторони позивача вважає необґрунтованими припущеннями та не підтвердженні жодними доказами. ОСОБА_2 під час спільного проживання, а також, вже майже як півтора роки не проживаючи сумісно з позивачем за вказаною у заяві адресою, не вчиняла жодних дій щодо відчуження майна шляхом укладення будь-яких договорів, зокрема, дарування або застави, купівлі продажу майна, яке є предметом спору. На відміну від позивача не робила жодних звітів про оцінку спірного майна, не зверталась та не отримувала жодних пропозицій по відчуженню майна. Про подання позивачем позову про розподіл майна ОСОБА_2 стало відомо, ще у серпні 2023 р., коли позивач вперше звернувся з позовом про поділ майна до Біляївського районного суду Одеської області. Ця обставина жодним чином не спонукала позивачку вживати якісь дії щодо відчуження спірного майна.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений: накладенням арешту на майно.

Суд розглянувши вищезазначену заяву та дослідивши всі надані до неї докази, а також заперечення проти неї, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить здійснити розподіл майна подружжя.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: :02:001:0497 з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31847585 належить ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи та зазначені позивачем обставини, суд вважає, що на теперішній час невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а отже необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованим, так як відсутність арешту вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнять виконання можливого рішення суду.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Суд також зазначає, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки, оскільки права власності відповідач не позбавляється, право користування не позбавляється, якісні та кількісні показники майна не втрачаються, арешт полягає лише в забороні здійснювати юридично значимі дій відносно майна щодо його відчуження.

Щодо заперечення сторони відповідачки, в якому зазначено, що з моменту звернення позивача до суду із вказаним позовом, вона не намагалась відчужувати майно, то суд вважає правильним зазначити, що ціллю забезпечення позову є зберігання майна, що є предметом спору, до вирішення справи по суті, а впродовж розгляду справи не виключено, що відповідачка, як власник майна виявить бажання відчужити майно.

Згідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Від так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Суд дійшов висновку, що потреба у зустрічному забезпеченні в даному випадку відсутня, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, у суду не має підстав вважати майновий стан позивача таким, який ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про поділ майна подружжя, які можуть бути спричинені забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові. Підстави пошкодження майна в наслідок арешту, втрата його вартості залишається межах підконтрольних відповідачу.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31847585;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :02:001:0497 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт № НОМЕР_2 , орган що видав 5127 від 01.09.2021 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Біляївським РВ УМВС від 18.12.1997 р., адреса проживання: АДРЕСА_2 )

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Буран В.М.