Справа № 510/2318/23
Провадження № 2-о/510/23/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Слободянюк В.О. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягала, пояснила під час судового розгляду справи про обставини, викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_7 Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо задоволення заяви заперечував, вважає, що неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть вважатися такими, що перебувають на утриманні їх небіологічного батька - ОСОБА_1 , оскільки заявником не доведений факт того, що доходи заявника являються єдиним постійним джерелом для їх утримання та забезпечення і інших рідних (дідуся та бабусі, їх біологічного батька) в них немає. Крім того, у наданих суду письмових поясненнях представник заінтересованої особи вказував на порушення судової юрисдикції розгляду справи за даною категорією спору, вважаючи, що даний факт повинен розглядатися адміністративним судом за правилами КАС України.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 щодо заявленої заяви заперечень не мала, надала свої пояснення під час розгляду справи судом.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даний час проходить службу (в якості солдата) у Збройних Силах України - у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 Державної прикордонної служби України. З 24.06.2023р. ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Однак, до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_6 знаходились у фактичних шлюбних відносинах, з 2013р. мешкали однією сім`єю, мали спільний побут та спільно вели домогосподарство. Підтвердженням тому є також народження спільних дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У ОСОБА_2 є ще двоє неповнолітніх дітей - сини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заявник ОСОБА_1 не є їхнім біологічним батьком, в їхніх свідоцтвах про народження відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України ( тобто, за вказівкою матері). Незважаючи на це, з початку спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 завжди мешкали в одній родині із своєю рідною матір`ю та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), а згодом і зі своїми братами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Весь цей час заявник піклується про дітей дружини, як про рідних, забезпечує їх всім необхідним, цікавиться їхнім життям та успіхами. З липня 2022р. заявник був призваний за мобілізацією на військову службу, яку спочатку проходив в АДРЕСА_3, а потім був переміщений для продовження служби до військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 ДПС України. За проходження служби у військовій частині заявнику нараховується грошове забезпечення, яке він надсилає до сімейного бюджету (перераховує на картку дружини, крім того, сама ОСОБА_2 має вільний доступ і до його банківського рахунку). Таким чином, заявник проходить службу, захищаючи Батьківщину в особливий період часу, отримує за це кошти, які спрямовує на допомогу та утримання всієї своєї родини, у т.ч. і синів дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Сама ОСОБА_2 не працює, є багатодітною матір`ю. Біологічний батько хлопчиків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ніколи не цікавився ними, не забезпечував їх, де він зараз перебуває ані йому, ані ОСОБА_2 невідомо. Теж саме стосується і дідуся та бабусі за лінією рідного батька цих дітей, вони про себе не нагадували, імовірно, що вони і не знають нічого про онуків. З урахуванням обставин, що склалися, заявник являється єдиним утримувачем своєї родини, він забезпечує своїх дітей та ще двох дітей своєї дружини, забезпечує систематично та протягом вже достатньо тривалого часу. Оскільки заявник спільно мешкав із ОСОБА_2 з 2013р., хлопчики ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично сприймають його як рідного батька, і він відноситься до них, як до рідних синів.

Наразі заявник подав до керівництва ВСУ за місцем служби рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), однак у задоволення рапорту йому було відмовлено у зв`язку із тим, що не встановлений факт перебування дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на його утриманні.

Підтверджуючі докази та необхідні документи були надані заявником командуванню військової частини, але у звільненні з військової служби за вищевказаними підставами заявнику було відмовлено, у відповіді на рапорт заявника містяться посилання про те, що він не є біологічним батьком синів ОСОБА_2 , отже у біологічних батьків та родичів існує обов`язок по утриманню цих дітей, а також було вказано на те, що посвідчення багатодітної сім`ї не може бути підставою для встановлення факту утримання неповнолітніх дітей заявником.

Оскільки це питання неможливо вирішити у позасудовому порядку, заявник звернувся за встановленням факту, що має юридичне значення, до суду.

Рішення суду про встановлення вищезгаданого факту заявнику необхідне для вирішення питання щодо звільнення його з військової служби.

Заслухавши пояснення представника заявника, який наполягав на задоволенні заяви, пояснення заінтересованих осіб, свідка ОСОБА_13 , вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України. Зокрема, п. 2 ч.1 вказаної статі передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи було встановлено, що з 2013 року заявник разом із ОСОБА_6 спільно мешкали однією сім`єю, мали спільні обов`язки один перед одним, були пов`язані спільним побутом та мали спільний сімейний бюджет. Офіційно вони зареєстрували свої шлюбні стосунки у 2023р., але вже до цього часу вони протягом тривалого часу підтримували міцні сімейні стосунки, під час яких народили двоє спільних дітей.

Згідно зі статтею 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як пояснювала в судовому засіданні ОСОБА_2 вона з 2014р. мешкала спільно із ОСОБА_1 , на той час у неї вже було двоє дітей, де батько цих дітей - вона не знає, його батьків - також, він не визнавав своє батьківство, стосунки були короткочасними, бажання мати дітей не виявляв. Після народження синів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вона зареєструвала їх, а відомості про їх батька були внесені до актових записів про народження з її слів. Потім вона познайомилась з ОСОБА_1 та стала із ним мешкати. Заявник гарно ставився до неї та її дітей, намагався посильно забезпечувати їх (працював зварювальником, періодично виїжджав за кордон на заробітки), допомагав у вихованні дітей, а потім з`явились ще двоє їхніх спільних синів. Весь цей час вона не мала змоги працювати, адже наявність чотирьох дітей потребувала багато уваги та часу. Вона працювала деякий час листоношою, потім соціальним працівником, але потім звільнилась, оскільки на цьому наполягав заявник. Він самостійно забезпечував сім`ю, у т.ч. і її дітей, а у 2022р. був мобілізований та пішов на службу. Грошового військового забезпечення їм вистачає, заявник постійно пересилає гроші на потреби сім`ї, вона має доступ до його банківської картки, отримані гроші витрачає на всіх дітей, забезпечуючи їм належні умови для розвитку та виховання. Вона вважає, що діти реально знаходяться на утримання ОСОБА_1 , оскільки вона не працює, а державної допомоги на утримання багатодітної сім`ї є недостатньо.

В судовому засіданні була опитана свідок ОСОБА_14 , яка зазначила, що вона є сусідкою родини ОСОБА_15 , знає їх вже десь 10 років, тобто з часу, коли вони приїхали та стали мешкати разом поруч із нею. Пояснила, що стосунки в родині гарні, доброзичливі, ОСОБА_16 відноситься до дітей ОСОБА_17 , як до рідних синів, піклується про них. Де рідний батько ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вона не знає, бабусі та дідуся також ніколи не бачила. Зазначила, що ОСОБА_17 до декретів працювала, але незначний час, взагалі вона займалась вихованням дітей, а забезпечував родину заявник, в даний час він був призваний до лав ЗСУ, але ОСОБА_17 не раз їй мовила про те, що банківська картка чоловіка знаходиться у неї, на рахунок надходить зарплата чоловіка і вона витрачає її на потреби родини, на утримання дітей, бували навіть випадки, коли вона при ній знімала гроші у банкоматі.

Крім того, факт проживання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у родині заявника ОСОБА_1 також підтверджується довідкою про склад сім`ї від 29.11.2023р., виданою Центром адміністративних послуг Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, та довідкою багатодітної сім`ї від 13.11.2023р., виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено умови відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а саме: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, визначальним фактом є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей.

Спростовуючи доводи представника заінтересованої особи - 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), суд з приводу тверджень щодо обрання неправильної юрисдикції спору зазначає, що Велика Палата Верховного Суду 18 січня 2024 року розглянула знакову справу 560/17953/21 стосовно юрисдикції судових справ, розпочатих за заявами цивільних дружин загиблих Захисників України, які намагаються встановити факт проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та отримати відповідну допомогу від держави як члени родини.

Так, ВП ВС відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц. А саме ВП ВС вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, остаточно було визначено порядок розгляду даного виду справ (взагалі справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення) і він в даному випадку відповідає цивільному судочинству.

Також суд спростовує і доводи представника заінтересованої особи з приводу того, що суд повинен досліджувати таку обставину, як «обов`язок біологічного батька або діда та баби надавати утримання дитині», оскільки цей довід не відповідає вимогам СК України.

Так, неможливо стягнути аліменти з біологічного батька дитини, який не вписаний у свідоцтві про народження дитини як її батько, з цих же причин такий обов`язок не може виникнути ані у баби ані у діда біологічного онука. Відповідно до статі 181 Сімейного кодексу України саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Юридичний статус матері чи батька особа набуває лише в разі, якщо у актовому записі про народження дитини будуть вказані відповідні відомості саме про цю особу, за результатами чого видається свідоцтво про народження дитини. Отже, якщо у свідоцтві про народження дитини запис про її батька було зроблено згідно ст. 135 СК України за вказівкою матері, то й права на звернення до суду про стягнення аліментів з біологічного батька дитини не виникає.

З вищевикладеного виходить, що знаходження у шлюбі із жінкою, у якої є діти від першого шлюбу, є передумовою для утримання її дітей, якщо ці діти проживають разом з офіційно зареєстрованим чоловіком та не має рішення суду або органу опіки піклування про проживання дитини з батьком або стягнення з нього аліментів.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на утриманні заявника ОСОБА_1 дійсно перебувають четверо неповнолітніх дітей, двома з яких є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким він забезпечує належні умови проживання та виховання.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить висновку про доцільність встановлення юридичного факту за заявою ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 3, 258, 259, 264-265, 273, 293-294, 315-316, 319, 354, 355ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт перебування дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України ( місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК