Справа №549/356/23
Провадження №2/549/8/24
30 січня 2024 року Чорнухинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючої - судді Глущенко Н.М.
з участю секретаря Зуб Р.В.
представника позивача Ступніка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу зв`язку «EASYCON»цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації речового права,
ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ступніка Сергія Васильовича звернулася до суду з позовом до ТОВ «Райз-Схід» в якому просила зобов`язати ТОВ «Райз-Схід» усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 1,7060 га та скасувати рішення №67489260 від 06.05.2023 про реєстрацію речового права оренди (іншого речового права), яке випливає з договору оренди землі №б/н від 01.01.2018.
Маючи намір вирішити питання господарського використання земельної ділянки, позивач дізналася, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить запис щодо реєстрації речового права, яке виникло 04.05.2023 на підставі договору оренди №б/н від 01.01.2018, оформленого між позивачем та відповідачем. Але, позивач такого договору не укладала, не підписувала, не мала і не має бажання передавати земельну ділянку в користування відповідачу. При цьому позивач сплачує за земельну ділянку земельний податок, що свідчить про відсутність будь-яких орендних відносин.
Адвокатський запит представника позивача щодо надання копії спірного договору відповідач задовольнив, надіславши завірену копію.
Спірний договір не міг бути фізично підписаний в 2018 році, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (з присвоєнням кадастрового номеру) виготовлено лише у 2021 році, а відповідне право власності зареєстровано 21.09.2021.
Таким чином, кадастровий номер, який є складовою істотною умовою договору оренди землі в частині об`єкту оренди, міг бути внесений до договору лише після державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі 18.04.2019.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від представника відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На адресу суду також представником відповідача не надіслано відзив на позовну заяву.
На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.
Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що 04.05.2023 зареєстровано речове право, яке виникло на підставі договору оренди землі, серія та номер б/н, від 01.01.2018, орендар ТОВ «Райз-Схід», орендодавець ОСОБА_1 .
Але, позивач ОСОБА_1 такого договору не укладала і не мала наміру та бажання передавати земельну ділянку в користування відповідачу. При цьому позивач сплачує за земельну ділянку земельний податок, що свідчить про відсутність будь-яких орендних відносин, що підтверджується квитанцією про сплату земельного податку від 02.02.2023.
У матеріалах справи наявна копія договору оренди землі від 01.01.2018 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Райз-Схід», але даний договір не міг бути підписаний в 2018 році, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( з присвоєнням кадастрового номера) виготовлено лише у 2021 році, а відповідне право власності зареєстровано 21.09.2021, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав, де вказано в розділі актуальна інформація про речове право: дата державної реєстрації 21.09.2021, підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60530398 від 23.09.2021, документи, подані для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, видавник Чорнухинська селищна рада, власник ОСОБА_1 та копія рішення двадцятої сесії восьмого скликання Чорнухинської селищної ради Лубенського району Полтавської області від 27 серпня 2021 року «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .
Таким чином, кадастровий номер, який є складовою істотною умовою договору оренди землі в частині об`єкту оренди, міг бути внесений до договору лише після державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, яка відбулася 18.04.2019.
Інша складова об`єкту оренди розмір земельної ділянки, відповідно до інформації Державного земельного кадастру 1,7060 га, тоді як в договорі вказано 1,57 га.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» вказує, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не підписано) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору.
Частина 1 статті 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у стаття х 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Згідно зі ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що договір оренди землі від 01 січня 2018 року з ТОВ «Райз-Схід» не укладався, підпис, який міститься у цьому договорі їй не належить, а тому вказаний правочин не відповідав її волі. Відповідач у свою чергу не спростовує викладені у позовній заяві обставини, тобто відзиву на позов не подав.
Таким чином, відповідач не спростував вищевказані доводи позивача та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування договірних правовідносин з позивачем, предметом яких є належна останньому на праві власності земельна ділянка.
Представник відповідача не був позбавлений можливості надати суду докази виконання вказаного договору оренди (сплати орендної плати тощо) у разі їх наявності. Отже, судом встановлено, що волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі у встановлений законом спосіб не відбулося, оскільки правочин не був нею підписаний, тобто є неукладеним, а відповідач не спростував цієї обставини.
Згідно із ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За змістом ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову забезпечить реальне відновлення порушеного права.
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Враховуючи викладене, суд уважає, що витребування, належної позивачу земельної ділянки, у відповідача, з огляду на те, що права та обов`язки сторін за договором оренди не виникли через її неукладеність, є ефективним способом захисту порушених прав орендодавця, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Реєстрація неукладеного сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. Отже, реєстрація права оренди за орендарем на земельну ділянку, у той час коли договір оренди, орендодавець фактично не підписував (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
У розумінні положень зазначеної норми права у чинній редакції, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ТОВ «Райз Схід» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн (а.с. 9).
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації речового права задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз-Схід» (ЄДРПОУ: 41104731) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 2147 ( дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Чорнухинським районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а за заявою учасника справи, якому заочне рішення не було вручене у день його проголошення за його письмовою заявою, поданою протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2024 року.

Суддя Н.М.Глущенко