ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4795/24
провадження № 2-з/753/52/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Мицик Ю.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

УСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, в якій позивач просить суд:

- скасувати проведену реєстраційну дію - зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- поновити зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за попередньою адресою житла, а саме - АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням позовної заяви позивач подав заяву та просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 (самостійно або за допомогою інших осіб) вчиняти будь-які дії щодо унеможливлення користування ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-вчинення дій щодо вселення до квартири будь-яких осіб;

-вчинення дій щодо виселення ОСОБА_1 з квартири;

-будь-яким чином перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою, зокрема, але не виключно: замінювати вхідні двері; змінювати замки у вхідних дверях; змінювати код сигналізації з охорони даної квартири; здійснювати переміщення речей та особистих речей ОСОБА_1 в даній квартирі та з даної квартири; здійснювати заходи щодо відключення квартири від надання житлово-комунальних послуг (постачання електроенергії, водопостачання, послуг з централізованого опалення тощо);

-укладати договори оренди квартири з будь-якими особами.

Також позивач просив звільнити його від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову на підставі п.9 та п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Заява обґрунтована тим, що зазначена квартира є єдиними житлом заявника. Згідно відомостей з витягу з Реєстру територіальної громади від 23.02.2024 №2024/001919417, дата декларування/реєстрації, місця проживання ОСОБА_1 - 18.11.2015, а дата зняття (скасування) його зареєстрованого місця проживання - 06.12.2023. Разом з тим, вимога щодо позбавлення ОСОБА_1 права користування квартирою, зняття його з реєстрації та виселення, а також вимога про визнання квартири спільною сумісною власністю та поділу її в ідеальних частках, по 1/2 частці кожному із співвласників, тобто 1/2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є предметом судового розгляду у справі № 753/5071/23 (провадження № 2/753/3926/23).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №753/5071/23 зупинено провадження до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Таким чином, на даний час відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, щодо позбавлення ОСОБА_1 права користування квартирою, його зняття з реєстрації та виселення з квартири.

Незважаючи на вказані вище обставини, 23.02.2024 року ОСОБА_2 шляхом направлення повідомлення у месенджері зі свого особистого номеру мобільного телефону повідомила позивача про те, що його знято з реєстрації у спірній квартирі, а тому йому необхідно її звільнити до 15.03.2024. Такі дії ОСОБА_2 містять ознаки зловживання останньою своїми правами формального одноособового власника квартири, а також прямо порушують гарантовані конституцією права ОСОБА_1 на житло, власність, вільний вибір місця проживання та їх захист у судовому порядку.

Заява надійшла на адресу суду 06.03.2024 та відповідно до протоколу передачі раніше визначеному складу суду від 06.03.2024 для її розгляду визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, позовну заяву з додатками, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

На підставі ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику. Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши доводи заявника, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними позовним вимогам, що є порушенням положень ч. 10 ст. 150 ЦПК України, якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вчинення дій щодо вселення до квартири будь-яких осіб; вчинення дій щодо виселення ОСОБА_1 з квартири; будь-яким чином перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою; укладати договори оренди квартири з будь-якими особами, відсутні, тому у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до п. 9 та п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. До заяви долучено копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_1 про наявність у позивача другої групи інвалідності, термін якого становить до 31.10.2024 та копію посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_2 від 3011.2023, видане безстроково. Вказане є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Керуючись нормами ст. 149, 153, 259-261, 352-354 ЦПК України, ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Ю.С. Мицик