г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/5331/23
Номер провадження 2/213/329/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Мазуренка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог посилається на те, що АТ "Криворізька теплоцентраль" є виконавцем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_1 . 1/ 2 частина нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , яке вбудоване у підвальний та перший поверх вказаного житлового будинку, належить відповідачу на праві спільної часткової власності.

Оскільки власники вказаного багатоквартирного будинку не обрали модель договірних відносин, передбачений ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», з 01.11.2021 з ОСОБА_1 фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який обліковується за такими реквізитами: №4042/жб від 01.11.2021.

В будинку АДРЕСА_1 добровольчої армії встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, прилад розподілювач теплової енергії не встановлено, розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу обліку та пропорційно опалювальній площі. Відповідач зобов`язання з оплати за спожиту послугу з постачання теплової енергії не виконував, внаслідок чого за період з 01.11.2021 по 31.03.2022 виникла заборгованість у розмірі 65 111,00 грн та 82,16 за послугу з абонентського обслуговування. Відповідно до умов Типового договору та ст.625 ЦК України, у звязку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання нараховано пеню у розмірі 4 113,18 грн. інфляційні втрати 17 560,24 грн та 3% річних 3 380,70 грн. Просить стягнути з відповідача вказані суми, а також понесені судові витрати у справі.

У відкрите судове засідання представник позивача не з`явився, направив заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Про причини неявки в судові засідання не повідомив, будь - яких заяв про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов не надав.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України справа підлягає розгляду без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Рішенням Виконкому Криворізької міської ради №343 від 12 жовтня 2011 року надано згоду про передачу об`єктів теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому, Саксаганському районах міста Кривого Розу Дніпропетровської області від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» (а.с.12).

АТ «Криворізька теплоцентраль» створено шляхом перетворення ДП «Криворізька теплоцентраль», предметом діяльності якого є в тому числі, виробництво, розподілення та постачання теплової енергії (а.с.9-11)

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/ 2 частка у спільній частковій власності нежитлового приміщення, вбудованого в підвальний та перший поверхи житлового будинку, загальною площею 298,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13-15).

Позивач 01.10.2021 року на своєму сайті розмістило Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання (а.с.16-19).

Відповідачем не укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою нежитлового приміщення.

Позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку АДРЕСА_1 , що також підтверджується відповідними Рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, а також актами про подачу та припинення подачі теплоносія (а.с.21-28).

11 березня 2016 року на вказаний житловий будинок встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, повірка якого проведена 21.08.2019. Свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки чинне до 21.08.2023 (а.с.29,31).

Позивачем протягом періоду з грудня 2021 року до вересня 2022 року направлялись відповідачу рахунки- фактури щодо вартості послуг з постачання теплової енергії та акти надання послуг з абонентського обслуговування (а.с.32-65).

Як видно із інформації щодо житлового будинку та нежитлового приміщення споживача, загальна площа будинку АДРЕСА_1 складає 1216,6 м.2, загальна площа нежитлового приміщення у вказаному будинку становить 298,8 м.2, 1/2 частка власності ОСОБА_1 від загальної площі нежитлового приміщення становить 149,4 м.2. Фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії вказаним житловим будинком за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 склало: листопад 2021 року 17,85 Гкал, грудень 2021 року 15,88 Гкал, січень 2022 року 17,57 Гкал, лютий 2022 року 13,96 Гкал, березень 2022 року 15,51 Гкал (а.с.66).

Згідно з наданим до суду детальним розрахунком суми грошових зобов`язань, станом на 26.05.2023 за ОСОБА_1 значиться заборгованість за теплову енергію у розмірі 65 111,33 грн, заборгованість по платі за абонентське обслуговуваннях за період з листопада 2021 року по вересень 2022 року включно склала 82,16 грн (а.с.67).

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання з оплати комунальних платежів, позивачем за період з 03.01.2022 по 13.11.2023 здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 17 560,24 грн, нараховано 3% річних від простроченої суми - 3 380,70 грн та пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 4 113,18 грн (а.с.68).

За вихідним номером №3058/30 від 18.04.2023 відповідачу направлялась претензія щодо необхідності сплати заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 65 193,49 грн, яка залишена відповідачем без відповідного реагування (а.с.69).

Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03 жовтня 2007 року за № 1198.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

Відповідно до ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією № 1198, споживачем теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (п. 5 Правил).

Згідно зі ст. 24 вказаного Закону, серед основних обов`язків споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Згідно з п. 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (ст. 40 Правил).

Відповідно до ст.ст. 19, 19-1 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 є багатоквартирним, опалення належного відповідачу нежитлового приміщення вбудованого в підвальний та перший поверх будинку, здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що матеріали справи не містять доказів, зокрема, копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення нежитлового приміщення відповідача від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, послуги з постачання теплової енергії належать до комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктом 1 ч.2 ст. 8 вказаного Закону закріплює обов`язок надання комунальної послуги виконавцем. При цьому, теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі (ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання»).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ст. 14 вказаного Закону передбачена можливість укладення трьох різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка самостійно обирається співвласниками багатоквартирного будинку, виключно на підставі рішення, прийнятого відповідно до закону.

Як передбачено ч.5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Як вказує позивач в позові, та ці обставини не спростовано відповідачем, АТ «Криворізька теплоцентраль» 01 жовтня 2021 року на своєму сайті розмістило Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

Так як протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору, на адресу позивача не надходило документів про рішення власників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 добровольчої армії про обрання моделі договірних відносин, з 01.11.2021 з ОСОБА_1 фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та з 01.11.2021 позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до п.5 Індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до п.34 Індивідуального договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Встановлено, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , відповідач ухиляється від оплати за отриманні послуги, які надаються до належної йому на праві приватної власності частині нежитлового приміщення у вказаному житловому будинку.

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.

Як визначено приписами Правил №830, комерційний облік послуги здійснюється вузлом комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині, обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями засобів вимірювальної техніки. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Аналогічне положення міститься в п.п. 11, 16 Індивідуального договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послуги, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор вправі вимагати виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості відповідача з оплати за надані послуги по опаленню належної йому частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та погоджується з наданим розрахунком заборгованості відповідача за період з листопада 2021 року по березень 2023 року, включно, у розмірі 65 111,33 грн та за абонентське обслуговування в розмірі 82,16 грн.

Судом досліджені всі докази наявні у справі, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідач відзив на позов не надав та не довів перед судом неправильності проведеного позивачем розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, три відсотка річних від простроченої суми та пені, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Аналогічне положення щодо сплати пені у разі несвоєчасного здійснення платежів передбачено і п.п.44, 45 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь за період з 03.01.2022 по 13.11.2023: інфляційних втрат в розмірі 17 560,24 грн; 3% річних від простроченої суми в розмірі 3 380,70 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості; пені в розмірі 4 113,18 грн, та надав відповідні розрахунки.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України, а нарахування пені відповідає умовам Індивідуального договору.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», було визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином нарахування позивачем 3% річних від простроченої суми, інфляційних втрат та пені за період з 24.02.2022 не відповідає вимогам вищевказаної постанови.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та розрахунки позивача, суд доходить висновку, що підлягають стягненню з відповідача нараховані до 24.02.2022 інфляційні втрати в розмірі 10593,49 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 1889,75 грн. пеня 2299,20 грн. В стягненні решти інфляційних втрат в розмірі 6966,75 грн, 3% річних в сумі 1490,95 грн та пені в сумі 1813,98 грн позивачу слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача щодо наявності заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію та її розміру нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247 ч.2, 263-265, 273, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послугу з постачання теплової енергіїдо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (1/2 частка якого знаходиться в його власності), за Типовим договором №4042/жб від 01 листопада 2021 року за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2022 року у розмірі 65 111 (шістдесят п`ять тисяч сто одинадцять) грн 33 коп, плату за абонентське обслуговування у розмірі 82 (вісімдесят дві) грн 16 коп, суму збитків від інфляції у розмірі 10593 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн 49 коп, 3% річних в розмірі 1889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять) 75 грн, пеня 2299 (дві тисячі двісті дев`яносто дев`ять) грн 20 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 2378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) гривень 52 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного тексту судового рішення 06 березня 2024 року.

Суддя В.В. Мазуренко