Провадження №2/523/1156/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення майна з-під арешту

УСТАНОВИВ:

03 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про виключення майна з-під арешту, в якому просила зняти арешт та заборону відчуження, накладений постановою АА № 034119 від 10 червня 2004 року Другого ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , та вилучити запис про арешт і заборону відчуження із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що її братові ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті брата під час оформлення спадщини позивачка встановила, що на спадкове майно накладено арешт. Наразі визначити, в межах якого виконавчого провадження органом виконавчої служби накладався арешт, неможливо через відсутність ідентифікаційних даних. Наявність обтяжень порушує право позивачки на оформлення спадщини після смерті свого брата, тому вона звернулася до суду з цим позовом.

17 листопада 2023 року після усунення недоліків позовної заяви провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідач повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, відзив на позовом не надавав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1995 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16 листопада 2023 року № 354661389 є відомості про арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою АА № 034119 від 10 червня 2004 року Другого ВДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси.

Обтяження зареєстровано за № 30695 від 15 червня 2004 року реєстратором Четвертою одеською державною нотаріальною конторою.

Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в своєму листі від 28 вересня 2023 р повідомив про наявність арешту на вказану квартиру шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте ідентифікувати, за яким саме боргом та в рамках якого виконавчого провадження він був накладений, наразі неможливо.

Підстав для зняття арешту Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) немає, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту.

Відповідно до наданої Одеським державним нотаріальним архівом копії постанови від 10 червня 2004 року арешт накладався на підставі виконавчого листа № 1-187/2000, виданого 04 травня 2000 року Ленінським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 694 грн.

За матеріалами спадкової справи № 399/2011, заведеної щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті рідного брата, так як постійно проживала і була прописана разом із спадкодавцем. Інший спадкоємець мати ОСОБА_4 у встановлений законом строк відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 не видавалося.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 1 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства; в пункті 2 постанови зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормами ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкоємця на таке майно та перевірки відсутності заборон або арешту цього майна.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (підп. 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II вказаного Порядку).

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Приписами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту органами виконавчої служби не встановлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках, які не передбачені ч.4 ст. 59 цього Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачка після смерті брата ОСОБА_2 прийняла спадщину, до складу якої входять речові права на квартиру, наявність арешту за виконавчим провадженням, яке наразі не перебуває на виконанні, неможливість скасування даного арешту в виконавчій службі, що порушує законні права позивачки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282,353 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення майна з-під арешту задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження, накладених постановою АА № 034119 від 10 червня 2004 року Другого ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси на квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 , відомості про що були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 30695.

Вилучити запис про арешт майна та заборону його відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 30695, внесений на підставі постанови АА № 034119 від 10 червня 2004 року Другого ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 01 лютого 2024 року.

Суддя