П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2024 року місто Київ

справа № 758/4817/23

провадження№22-ц/824/6384/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня «Психіатрія»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 6 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Ковбасюк О.О.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати примусову госпіталізацію його сина ОСОБА_2 з Комунальної організації «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків» до відділення № 23 Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» незаконною.

Позов обґрунтовано тим, що син позивача ОСОБА_2 , 1997 року народження, є недієздатним та мешкає в Ново-Білицькому психоневрологічному інтернаті для чоловіків, та проживає в ньому з 5 грудня 2017 року. Над ОСОБА_2 , який має психічний розлад, встановлено опіку та судом призначено опікунами: позивача та матір ОСОБА_5

25 січня 2023 року сина позивача незаконно примусово госпіталізовано невідомо куди. Через деякий час з`ясувалося, що син позивача був незаконно примусово госпіталізований з Комунальної організації «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків» до відділення № 23 Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія», де він перебував до 30 січня 2023 року на підставі незаконного направлення, яке було оформлено з грубими порушеннями.

В направленні Інтернату, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 304 від 24 липня 2001 року «Про затвердження окремих форм документів з питань психіатричної допомоги», не було зазначено куди саме примусово госпіталізується син позивача. В направленні не була зазначена наступна інформація: короткий анамнез захворювання; госпіталізація: а) у добровільному порядку; б) у примусовому порядку за рішенням лікаря-психіатра; в) в примусовому порядку за рішенням суду; при примусовій госпіталізації вказати підстави (критерії).

Психічний статус який зазначено в незаконному направленні, не відповідає тому стану, в якому перебував син позивача під час незаконної примусової госпіталізації (син позивача перебував у спокійному стані).

Крім того було порушено ч.1 ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Рішення лікаря-психіатра щодо примусової госпіталізації сина позивача відсутнє, а є лише направлення на примусову госпіталізацію.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах передбачених ст.14 Закону України «При психіатричну допомогу». В даному випадку немає рішення комісії лікарів-психіатрів відділення № 23 КНП «КЛ «Психіатрія» про доцільність госпіталізації до КНП «КЛ «Психіатрія» та рішення суду про госпіталізацію до КНП « КЛ «Психіатрія». Тому вважає позивач, що його син незаконно утримувався у відділенні № 23 цієї лікарні та відповідно його повинні були повернути назад до Інтернату. Рішення комісії лікарів-психіатрів про доцільність госпіталізації до КНП «КЛ «Психіатрія» не було складено та рішення суду КНП «КЛ «Психіатрія» не було отримано, а тому примусова госпіталізація сина позивача є незаконною, внаслідок чого були порушені права ОСОБА_2 : право на повагу до його гідності, яке зафіксовано в ст.28 Конституції України; право на свободу та особисту недоторканість, яке зазначено в ст.29 Конституції України; право на поважливе і гуманне ставлення до нього, що включає приниження честі й гідності людини, яке визначено в абз.1 ч.13 ст.25 Закону України «Про психіатричну допомогу».

При госпіталізації сина позивача до КНП «КЛ «Психіатрія» вимоги ч.5 ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу» не були виконані, зокрема, законні представники не були повідомлені.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 6 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення.

В апеляційні скарзі позивачем викладені заперечення щодо постановленої суддею Ковбасюк О.О. ухвали про визнання відводу необґрунтованим та про відмову у задоволенні заяви позивача про відвід судді Ковбасюк О.О.. Вважає, що підстави, якими він обґрунтовував відвід судді Ковбасюк О.О. є обґрунтованими. Зокрема вважає, що залишення позовної заяви без руху, а у подальшому її повернення позивачу не ґрунтується на нормах процесуального права та є незаконним. Винесення суддею Подільського районного суду м. Києва ухвали від 9 травня 2023 року показало некваліфікований розгляд суддею справи та його некомпетентність, непрофесіоналізм, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, чим зумовлює недовіру у позивача як сторони у справі до судді, правника, спеціаліста.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині оскарження рішення:

Суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги письмові пояснення третьої сторони Інтернату за підписом директора Журавського В., цей документ не містить дати, місяця, року та вхідного номера, замість підпису директора підпис іншої особи.

Не погоджується з формулюванням діагнозу його сина, з яким останній поступив до КНП «КЛ «Психіатрія». Проведення психіатричного огляду відбулось з порушенням ч.2 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». Сину позивача встановлений діагноз хвороби, в силу якої він не здатен був висловити прохання чи надати усвідомлену згоду. Висновок суду про те, що в даному випадку мав місце невідкладний випадок, пов`язаний із здоров`ям ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи. В даному випадку була незаконна примусова госпіталізація

Висновок суду першої інстанції про те, що наявність направлення у медичній карті сина позивача не може свідчити про те, що примусова госпіталізація була незаконною, є хибним. В даному випадку направлення є однією частиною із складових незаконної примусової госпіталізації.

Вважає, що суд помилково робить висновок стосовно психіатричного огляду фізичної особи про те, що в Законі України «Про психіатричну допомогу» не розмежовано пацієнтів, які дають згоду на госпіталізацію, на дієздатних та недієздатних. При цьому, суд першої інстанції безпідставно не враховує положення ч.2 ст.11 цього Закону. Не розмежування клієнтів, які дають згоду на госпіталізацію, на дієздатних та недієздатних відноситься до госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги, яка регулюється ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу», але ніяким чином не відноситься до психіатричного огляду який регулюється ст.11 цього Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу КНП КЛ «Психіатрія» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає, що доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні заяви про відвід судді є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено упередженість судді, а прийняте судове рішення не дає підстав для відводу судді.

Вказує, що госпіталізація ОСОБА_2 до КНП КЛ «Психіатрія» здійснювалась у чіткій відповідності до вимог Закону України «Про психіатричну допомогу», зокрема вона здійснювалась за його усвідомленою згодою.

Вважає твердження скаржника про неможливість його сином зрозуміти текст усвідомленої згоди на психіатричний огляд, госпіталізацію та лікування в психіатричному закладі не обґрунтовано жодними достатніми та належними доказами, апеляційна скарга містить припущення та міркування скаржника сформовані на власному переконанні внаслідок загальних теоретичних характеристик тих чи інших захворювань.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальна організація «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що при наданні медичної допомоги ОСОБА_2 були відсутні підстави для застосування такого виду психіатричної допомоги як госпіталізація в примусовому порядку, а госпіталізація ОСОБА_2 здійснювалась в порядку передбаченому ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Зауважують, що матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував доводи позивача про примусову госпіталізацію.

У відповідях на відзиви позивач вказує, на безпідставність доводів відповідача та третьої особи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник відповідача КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» - Бондарчук Ю.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні представник третьої особи Комунальної організації (установа, заклад) «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків» - Мальована В.А. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та його опікуном призначено його мати ОСОБА_5 /а.с. 52, том 1/.

На підставі путівки №12 Департаменту соціальної політки з 06 грудня 2017 року ОСОБА_2 перебуває на державному утриманні в Комунальній організації (установа, заклад) «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків» /а.с. 54-56, том 1/.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року опікуном ОСОБА_2 призначено його батька ОСОБА_1 /а.с.154, том 1/.

25 січня 2023 року ОСОБА_2 було госпіталізовано до відділення №23 КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», де він перебував до 30 січня 2023 року /а.с. 153, том 1/.

Як вбачається з матеріалів справи поміщення ОСОБА_2 до спеціального медичного закладу відбулось за його усвідомленою згодою на проведення психіатричного огляду /а.с.50,51, том 1/ .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я є складовою частиною права на охорону здоров`я; в оригіналі медичної картки стаціонарного хворого № 1094 ОСОБА_2 наявна усвідомлена згода останнього на проведення психіатричного огляду; підставою для госпіталізації ОСОБА_2 25 січня 2023 року слугувало різке погіршення його психічного стану, у зв`язку з чим адміністрацією Комунальної організації «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків» за номером екстреної медичної допомоги «103» була викликана бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги, яка доставила пацієнта до відділення № 23 КНП «КЛ «Психіатрія».

Після доставлення ОСОБА_2 до лікувального закладу він був оглянутий черговим лікарем-психіатром приймального відділення. Оскільки в ході огляду у пацієнта було встановлено скарги на порушення сну, тривогу, непосидючість, «не таке» ставлення медичного персоналу інтернату та встановлено психічний стан: «Доступний спілкуванню. Орієнтований в місці, особистості. Галюцинацій не виявляє. Дещо підозрілий. Емоційно не стійкий. Легко збуджується. Дав згоду на огляд, госпіталізацію», із урахуванням наданої ним усвідомлюваної письмової згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу, йому було призначено відповідне лікування, лікарем доведено інформацію щодо плану лікування, надано в доступній формі інформацію про права пацієнта та обов`язки лікаря та розпочато відповідне лікування.

30 січня 2023 року пацієнт був виписаний з лікувального закладу за наполяганням його матері як законного представника.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку мав місце невідкладний випадок, пов`язаний із станом здоров`я ОСОБА_2 , а тому доводи позивача щодо незаконності госпіталізації його сина є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводів позивача про незаконність госпіталізації у зв`язку з наявністю у медичній карті хворого письмового направлення, яке на його думку оформлене з грубим порушенням вимог законодавства, оскільки наявність такого направлення у медичній карті само по собі не може беззаперечно та поза розумним сумнівом свідчити про те, що госпіталізація була незаконною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказує, що госпіталізація його сина ОСОБА_2 25 січня 2023 року до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» була незаконною, оскільки здійснена з грубими порушеннями вимог Закону України «Про психіатричну допомогу», зокрема, на підставі незаконного направлення.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини перша та друга статті 12 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

Статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу «передбачено, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Частиною другою статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Згідно з положеннями частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, , дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували незаконність і неправомірність дій працівників відповідача щодо поміщення, утримання та лікування сина позивача - ОСОБА_2 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Матеріали справи містить заяву ОСОБА_2 про усвідомлену згоду на надання йому стаціонарної медичної допомоги у КНП КЛ «Психіатрія».

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не розумів значення тексту усвідомленої згоди через його психологічні розлади колегією суддів не приймається до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що усвідомлена згода ОСОБА_2 не була висловлена ним вільно, та те, що він не здатен зрозуміти інформацію, що надавалась доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

З огляду на викладене, перебування ОСОБА_2 у КНП КЛ «Психіатрія» є цілком законним.

А тому, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 поміщено до КНП КЛ «Психіатрія» примусово, відповідно відсутні підстави для застосування положення ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

В свою чергу наявність документу, що іменувався «направлення», видане Комунальною організацією «Ново-Білицький психоневрологічний інтернат для чоловіків», не спростовує висновку суду про те, що ОСОБА_2 поміщено до КНП КЛ «Психіатрія» відповідно до вимог ст.13 «Про психіатричну допомогу».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно та безпідставно відмовив у задоволенні заяви позивача від 31 липня 2023 року про відвід судді Ковбасюк О.О., внаслідок чого постановлено незаконну ухвалу від 03 серпня 2023 року, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

31 липня 2023 року ОСОБА_1 подав до Подільського районного суду м. Києва заяву про відвід судді, в якій просив вирішити питання про відвід судді Ковбасюк О.О., з огляду на те, що нею постановлено незаконну ухвалу від 09 травня 2023 року, якою повернуто його позовну заяву.

Вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року визнано незаконною, скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги заяви посилався на п.5 ч.1 ст.36, ч.1 ст.37, ч.ч.1,3 ст.39, ст.ст.40, 122-124 ЦПК України та вказував, що є підстави вважати, зокрема, про упередженість судді.

Згідно п.5 ч.1 ст.26 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до матеріалів справи, суд першої інстанції перевірив доводи заяви ОСОБА_1 , дослідив додані до неї документи, встановив, що підстави, визначені п.5 ч.1 ст.36, ч.1 ст.37 ЦПК України , для відводу відсутні, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді, про що постановив ухвалу від 3 серпня 2023 року.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 6 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 26 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус