Справа № 758/8934/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участі: секретаря судового засідання - Соколовської А.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними.

До суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про постановлення у справі окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України, відповідно до якого сторона позивача просить постановити окрему ухвалу за фактом порушення представником відповідачів - адвокатом Звонарьовим В.В. ст. 44, ст. 82 ЦПК України, ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 9, ст. 20, ст. 43 Правил адвокатської етики, та ініціювати перед Вищою кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_2 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у вказаній цивільній справі адвокатом Звонарьовим В.В. надається правнича допомога всім чотирьом відповідачам. Натомість адвокатом Звонарьовим В.В. надається правнича допомога відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у іншій справі, де вони є сторонами спору та між ними існує конфлікт інтересів щодо визначення часток у спільній сумісній власності подружжя. Такими чином, адвокат Звонарьов В.В. надає правничу допомогу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у цій справі без невідкладного повідомлення клієнтів про виникнення конфлікту інтересів та без письмового погодження з клієнтами. А тому вважає, що адвокат Звонарьов В.В. в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 9, ст. 20 Правил адвокатської етики надає двом клієнтам правничу допомогу, між якими існує конфлікт щодо спірної нерухомості, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з даним клопотанням.

Позивач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечуючи проти заяви позивача, вказав, що конфлікту інтересів між ним і клієнтами немає. У зазначених позивачем справах предмет спору є різним, а тому конфлікт інтересів - відсутній. Крім того, відповідачі не заперечують щоб їх інтереси у даній справі представляв він.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із даним клопотанням про постановлення у справі окремої ухвали та ініціювання перед Вищою кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_2 , позивач, серед іншого, вказував на те, що адвокат відповідачів в рамках розгляду даної справи діяв із порушеннями вимог ст. 43, 82 ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики, що не сприяє належному здійсненню правосуддя та свідчить про неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви позивача, суд приймає до уваги те, що права і обов`язки учасника справи передбачені статтею 43 ЦПК України.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 ЦПК, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України).

Суть зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року, справа№ 318/89/18(провадження № 61-128св19).

Таким чином, факт зловживання правами полягає у тому, що дії, які ї складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи. Механізм зловживання процесуальними правами відображає те, що особа, яка бажає мати певний результат, вчиняє процесуальні дії, схожі на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19).

Верховний Суд в постанові від 09.02.2021 у справі № 910/5251/20 звернув увагу, що процесуальним законом вимагається та забезпечується належна поведінка сторони в суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду. Адже, правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

У випадку зловживання процесуальними правами адвокатом або прокурором суд може постановити окрему ухвалу, яка надсилається кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури або прокурорів відповідно.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, а адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За положеннями ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Стаття 4 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року з наступними змінами, передбачає, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Відповідно до статей 7, 42 Правил адвокатської етики, адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам; представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.

Стаття 44 Правил адвокатської етики передбачає, що під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії.

Адвокат, який представляє інтереси клієнтів в судах, не може не знати приписів процесуального закону щодо завдань цивільного процесу та порядку оскарження судових рішень.

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат, зокрема, зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики (пункт 1 частини першої статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або Правилам адвокатської етики (частина третя статті 7 Правил адвокатської етики). Адвокат повинен бути добропорядним, чесно та гідно виконувати свої професійні обов`язки (частина перша статті 12-1 Правил адвокатської етики).

Адвокату категорично забороняється використовувати при виконанні доручення клієнта незаконні та неетичні засоби, зокрема спонукати свідків до надання завідомо неправдивих показань, вдаватися до протизаконних методів тиску на протилежну сторону чи свідків (погроз, шантажу тощо), використовувати свої особисті зв`язки (чи в окремих випадках особливий статус) для впливу прямо або опосередковано на суд або інший орган, перед яким він здійснює представництво або захист інтересів клієнтів, використовувати інформацію, отриману від колишнього клієнта, конфіденційність якої охороняється законом, використовувати інші засоби, що суперечать чинному законодавству або цим Правилам (стаття 25 Правил адвокатської етики).

Під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії. Адвокат має поважати процесуальні права адвоката, який представляє іншу сторону, і не вдаватись до дій, що грубо порушують останні (частини перша та друга статті 44 Правил адвокатської етики).

У відносинах з будь-якими особами, з якими адвокат взаємодіє в процесі виконання доручення клієнта, адвокат має дотримуватись вимог Правил у частині, застосовній до цих відносин (стаття 49 Правил адвокатської етики).

Адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом (частина перша статті 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України (частина третя статті 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком адвоката, зокрема, є порушення правил адвокатської етики, порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом (згідно із частиною першою, пунктами 3 та 7 частини другої статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки (частина перша статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків або іншого порушення законодавства адвокатом (частина друга статті 262 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу.

Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону.

Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Таким чином, суд при перевірці доводів заяви встановив, що стороною позивача не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали в рамках розгляду даної справи, зокрема, всі доводи заяви обґрунтовані обставинами встановленими рішеннями суду, ухваленими в інших цивільних справах, які для даної справи не мають преюдиційного значення, та не обґрунтовано неможливості реалізації права самостійно звернутись до дисциплінарної комісії із відповідною заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено наявність ознак порушення адвокатом Звонарьовим В.В. вимог процесуального закону та вимог Правил адвокатської етики в рамках розгляду даної справи, судом не встановлено підстав для звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо вирішення питання про дисциплінарну відповідальність зазначеного адвоката, а відтак заява сторони позивача про постановлення у справі окремої ухвали та ініціювання питання щодо притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності в рамках розгляду даної справи, - задоволенню не підлягає.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що він не позбавлений можливості самостійно звернутися із зазначеними у заяві фактами та доказами на їх підтвердження до органів адвокатського самоврядування, у компетенції яких перебувають питання притягнення адвокатів до дисциплінарної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 262 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо зловживання адвокатом Звонарьовим Валентином Вадимовичем процесуальними правами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складено 26 лютого 2024 року.

Суддя Леся БУДЗАН