ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2023 року по справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що підприємство надає послуги з централізованого теплопостачання в квартиру відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 .

Покладені законодавством зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг з теплопостачання відповідачі не виконували, у зв`язку з чим станом на 01.12.2021 утворилась заборгованість в сумі 17771, 30 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2023 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилась за період з 01.07.2020 року по 01.12.2021 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 17771,30 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір в розмірі 2481 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачами обов`язків по здійсненню своєчасної оплати за послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги та стягнув на користь позивача 17771,30 грн., з врахуванням 3% річних та індексу інфляції.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що послуги повинні надаватися на підставі укладеного з підприємством договору, а відповідно і стягнення боргу за послуги з теплопостачання може бути здійснено на підставі невиконання умов такого договору.

Окрім того, вказує, що позивачем не доведено факт надання послуг відповідачам.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 , надіслало свій відзив ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просило рішення районного суду залишити без змін та апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 на адресу суду апеляційної інстанції надіслано відповідь на відзив ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у якому скаржник просив скасувати рішення районного суду в повному обсязі з наведених у апеляційній скарзі підстав, та звертає увагу суду, що вся кореспонденція від позивача приходить на ім`я ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як мешканні багатоквартирного будинку є споживачами послуг теплопостачання, а саме - централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надає ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Матеріалами справи доведено та взято до уваги судом першої інстанції, що відповідачі як споживачі таких послуг не оплатили їх в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.07.2020 року по 01.12.2021 року утворилась заборгованість в сумі 16167,84 гривень.

За період з 01.07.2020 року по 01.12.2021 року постачальною організацією нараховано індекс інфляції в сумі 1198,83 гривень, та 3% річних в сумі 404,63 грн. , у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості склав 17771, 30 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які не були спростовані відповідачами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відповідачами не спростовані обставини, які доводять факт споживання ними послуг з централізованого опалення та гарячої води, а також визначений позивачем розмір заборгованості.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 64, 67 ЖК України та п. п. 14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, квартиронаймачі зобов`язані вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, у тому числі і за послуги теплопостачання, у строки, встановлені чинним законодавством, а повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем житла майнову відповідальність. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі зобов`язані оплачувати спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Заперечуючи факт отримання послуг, наданих ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідачі вказували, що договір не укладений, факт надання послуг саме відповідачам нічим не підтверджений, окрім того розрахунок на оплату послуг надходив на ім`я ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та фізично не міг відмовитися від цих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Факт відсутності договору саме з відповідачами про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі, оскільки в такому випадку діє положення ст. 11 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не заперечуючи факт відсутності укладеного з відповідачами договору, позивач вказував, що послуги з теплопостачання надаються в централізованому порядку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто до квартири, яка знаходиться в багатоквартирному будинку.

При цьому, відповідачі як споживачі таких послуг від них в передбаченому законом порядку не відмовлялись.

Наведене свідчить про те, що між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники квартири несуть тягар по її утриманню, в тому числі і по обв`язку сплачувати житлово-комунальні послуги, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог як то передбачено ст. 322 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних вимог не спростовують та не містять посилання на обставини, які б свідчили про їх помилковість.

В апеляційній скарзі не спростовується факт споживання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а отже користування послугами позивача зі сторони відповідачів обґрунтовано прийнято судом першої інстанції до уваги та не спростовано під час апеляційного перегляду.

Твердження апелянта про те, що він не укладав договір з відповідачем, а відтак в нього відсутній обов`язок по сплаті утвореної заборгованості, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки між сторонами в розумінні положень ст. 11 ЦК України існують фактичні правовідносини в сфері надання послуг з централізованого теплозабезпечення у вигляді опалення та подачі гарячої води.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування рішення.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду в частині розподілу судових витрат здійснено з порушенням норм процесуального права, оскільки має місце помилкове зазначення про стягнення з відповідачів судового збору в солідарному порядку, замість правильної вказівки про стягнення понесених позивачем витрат по сплаті судового збору з кожного відповідача по 1240,50 грн. (2481 грн./2).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2023 року змінити, виключити з резолютивної частини вказівку про солідарне стягнення понесених по справі судових витрат, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судового збору по 1240,50 грн. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна