Справа № 291/213/24
Ружинський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2024 року
Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Митюк О.В., вивчивши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання вчиняти певні дії, та закриття кримінального провадження, -
ОСОБА_1 звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області із позовом про зобов`язання вчиняти певні дії, закрити кримінальне провадження.
Позивач поросить суд:
-зобов`язати відповідальну за провадження особу надати позивачеві примірник обшуку та внести до нього висловлені позивачем зауваження під час обшуку;
-витребувати та долучити відеозаписи здійснені у ході вищеописаного обшуку до цього провадження, оскільки у позивача немає такої можливості, а зважаючи на терміни зберігання інформації з бодікамер відповідна інформація може бути втрачена;
-заборонити прослуховування телефонних розмов заявника відносно цього кримінального провадження;
-зобов`язати відповідальну особу невідкладно повернути заявникові його майно, вилучене у ході незаконного безпідставного свавільного та протиправного обшуку, здійсненого групою службових осіб у воєнний час та за державний кошт.
У ході обшуку поліцейські зламали замок вхідних дверей другого будинку заявника (літньої кухні оскільки вони були зачинені.
Позивач відразу при зустрічі попередив поліцейських, що хворіє, проти обшуку заперечує, в тому числі особистого, що також мав місце, та вимагає ознайомитись з ухвалою слідчого судді, оскільки жодна ухвала не може бути правомірною на перед. Копія ухвали на яку посилалися поліцейські як на підставу обшуку не посвідчена не прошита та має не пронумеровані аркуші зі сумнівним змістом, особливо у частині її мотивування надуманими та не значимими приводами, що не витримує жодної критики відносно даного виду злочинів, більше того, цей дозвіл на обшук наданий нікому, тобто фактично у дозволі на обшук суддею відмовлено, однак написано у формі антиподу, не для посередніх розумових здібностей та є частиною обману, що переслідував мету отримання добровільної згоди на обшук від заявника.
Загалом цей незаконний протиправний обшук свавільно здійснено службовими особами, що не мали відповідних для того повноважень, більше того, слідчим суддею їм у наданні дозволу на здійснення обшуку фактично відмовлено.
Оскільки, ухвала від 06 лютого 2024 року слідчого судді Вдовиченко В. М. Бердичівського міськрайонного суду, хоча місцевий суд Ружинський районний, відповідно до принципів юрисдикції, не зареєстрована у єдиному реєстрі судових рішень, на момент здійснення відповідними службовими особами злочину передбаченого ст. 162 КК, заявник повідомив про цей злочин на телефонний номер 102, за півгодини приїхав патруль, взяв пояснення нічого не перевіряючи, та не зупиняючи злочин поїхав.
На підставі вище викладеного заявник поросить, вжити відповідних та необхідних контрольних заходів для встановлення істини та притягнення винних осіб до відповідальності за прояв свавілля службовими особами у воєнний час, у стилі сталінізму, тобто ганебний прояв деспотії безвідповідальної бюрократії над громадянином.
У разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінально процесуальними нормами, в тому числа невмотивованої, суд апеляційної інстанції не в праві відмовити у перевірці її законності. Право на оскарження такого рішення передбачене п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК, відповідно ч. 6 ст. 9 КПК (а. 2 п. 3.2 Рішення Конституційного суду від 27 січня 2010 року № 3 - рп 2010).
Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст.7 КПК України, міст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність.
Відповідно до п.п.5, 10 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;
Згідно із ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст..25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. Прокурор, здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням (ст..36 КПК України).
Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (ст..40 КПК України).
Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
За положеннями ст..ст.91-94 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Отже, забезпечення проведення кримінального провадження, збір і оцінка доказів покладається в першу чергу на органи досудового розслідування і є їх виключною компетенцією.
Встановлення обставин будь-яких незаконних дій повинні оцінюватись органом досудового розслідування в межах порушеного кримінального провадження за ст.309 ч.1 КК України.
Такі питання вирішуються судом у межах відповідного кримінального провадження та в порядку кримінального процесуального законодавства. Ці юридичні факти не можуть встановлюватися та відповідна їм правова оцінка не надається під час розгляду іншої справи та за правилами, в тому числі й цивільного судочинства.
В пункті 5 ст.186 ЦПК України зазначено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Керуючись ст.ст.186, 353, 354 ЦПК України, суддя,-
У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання вчиняти певні дії, та закриття кримінального провадження - відмовити.
Позовну заяву з додатками повернути позивачу.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя О. В. Митюк.