Справа № 529/1551/23
Провадження № 2/529/72/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Диканський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

секретаря - Звягольської ВА.

з участю:

представника позивача за первісним позовом - ОСОБА_1

представника відповідачок за первісним позовом - адвоката Бурбак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання батьківських обов`язків

встановив:

Представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_1 , 31.10.2023 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 аліментів на непрацездатного батька в сумі 2500 з кожної.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 є інвалідок 1 групи, а його єдиним доходом є допомога, яка призначена замість пенсії по інвалідності. Проживає в неналежних умовах, оскільки у його будинковолодінні відсутнє електро та газопостачання, відсутня вода. Через свою хворобу позивач ОСОБА_7 погано пересувається, а тому самостійно забезпечити себе навіть ліками не має можливості.

Разом з цим, позивач ОСОБА_2 має двох повнолітніх дочок - відповідачок по справі, до яких неодноразово звертався з проханням надання йому як непрацездатному батьку допомогу на його утримання, однак останні у добровільному порядку такої не надають, що і слугувало підставою його зверненню до суду з вказаним позовом.

01.11.2023 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.12.2023 представниця відповідачок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат Бурбак О.В. подала до суду зустрічний позов про встановлення факту ухилення від виконання батьківських обов`язків.

В обґрунтування позову зазначає, що мати відповідачок за первісним позовом та позивач ОСОБА_2 перебували з 29.10.1994 у зареєстрованому шлюбі. Вказаний шлюб було між ними розірвано та 23.08.2005 видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час шлюбу у них народились доньки - відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом. 25.06.2005 Диканським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь матері позивачок за зустрічним позовом на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку до досягнення кожною дитиною повноліття. Однак ОСОБА_2 не сплачено за вказаним виконавчим листом на утримання своїх дочок жодних коштів. При цьому до останнього державним виконавцем вживались заходи примусового характеру, однак такі жодного позитивного результату не дали.

Крім того у зустрічній позовній заяві вказано, що відповідач ОСОБА_2 не приймав жодної участі у вихованні своїх дітей, не проявляв інтересу до останніх, а самі позивачки не мають жодних спогадів про відповідача, наявні образи та невиконані обіцянки. Також ОСОБА_2 не піклувався про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечував медичного догляду і їх лікування, а все вказане у своїй сукупності є складовою частиною виховання.

Сам ОСОБА_2 добровільно виїхав та обрав інше місце проживання, зловживав алкогольними напоями, порушував громадський порядок та неодноразово перебував у місцях позбавлення волі.

Встановлення факту ухилення від виконання батьківських обов`язків надасть можливість відповідачкам за первісним позовом довести та встановити, з метою уникнення повторних звернень до суду ОСОБА_2 , а також наявності підстав щодо звільнення обов`язку зі сплати аліментів на непрацездатного батька.

18.12.2023 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву відповідачок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання батьківських обов`язків та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. Крім цього, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

03.01.2024 представником відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов, у якому зазначено, що останній не визнає зустрічних позовних вимог, оскільки він ніколи не відмовлявся брати участь у вихованні своїх дочок та сплачувати аліменти на їх утримання. Зазначає, що ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи, а до цього у нього була 2 група інвалідності та він постійно офіційно отримував соціальну допомогу по інвалідності, яка призначається замість пенсії, тому виконавча служба могла стягувати аліменти з його офіційного доходу, який він не приховував. В той же час ОСОБА_2 перебував в місцях позбавлення волі та з об`єктивних причин не міг виконувати батьківські обов`язки.

08.01.2024 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивачок за зустрічним позовом - адвоката Бурбак О.В. та витребувано докази по справі.

30.01.2024 представником позивачок за зустрічним позовом - адвокатом Бурбак О.В. подано до суду відповідь на відзив у якому загалом зазначено про відхилення доводів відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначених у відзиві на зустрічний позов.

31.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги підтримала вказала, що ОСОБА_2 має першу групу інвалідності, оскільки має вади опорно-рухового апарату та невралогії) інвалідність отримана ОСОБА_2 , з його слів, у зв`язку з проходженням військової служби. Крім того, її довіритель ОСОБА_2 поясним про те, що спілкується телефоном з донькою, яка проживає у Україні. Разом з тим представниця ОСОБА_2 зазначила, що вона не має відомостей коли вперше останньому встановлено інвалідність.

Зазначила що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, оскільки була пенсія і земля, яка здається в оренду, а тому з вказаних доходів виконавча служба могла стягувати аліменти на утримання дітей - позивачок по справі.

Представниця позивачок за зустрічним позовом та відповідачок за первісним - адвокат Бурбак О.В. пояснила, що для стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька необхідно дві складові - потреба у наданні допомоги, а інша - непрацездатність. Посилається на позицію, яку зазначив Верховний Суд, зокрема потреба у наданні допомоги є необхідною коли особа не забезпечена прожитковим мінімумом, в даному випадку, ОСОБА_2 забезпечений прожитковим мінімумом, бо отримує пенсію та орендну плату за земельну ділянку.

Разом з тим адвокат ОСОБА_10 зазначила, що батько жодним чином не брав участі у вихованні та утриманні своїх дітей, бо залишив їх у ранньому віці і більше до них не приїзжав. Вихованням дітей займалася виключно мати, аліментів на утримання дітей батько не сплачував Умови проживання зумовив сам ОСОБА_2 , оскільки зловживав постійно алкогольними напоями та самостійно погіршує своє здоров`я. Також ОСОБА_2 добровільно відмовляється від соціального супроводу Диканського центру соціального обслуговування. Крім того, законодавством визначено, що стягнення аліментів не непрацездатних батьків можливе також в тому випадку, коли є матеріальна можливість, однак в даному випадку у відповідачки за первісним позовом ОСОБА_8 доходи відсутні, а ОСОБА_9 не працює та проживає за кордоном.

Крім того представник ОСОБА_10 в судових дебатах заявила про подачу клопотання щодо розподілу витрат на правничу допомогу в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні вказали, що знають сім`ю ОСОБА_13 з 1993-1994 років. ОСОБА_14 (мати) приїхала в с.Човно- ОСОБА_15 з дітьми, розповідала, що чоловік її б`є, ображає дітей, виганяв з дому, тому вона і переїхала проживати окремо. Батька дітей вони жодного разу не бачили. Дітьми завжди займалася мати, утримувала їх, слідкувала за ними. ОСОБА_16 (мати дітей) розповідала, що її колишній чоловік веде аморальний спосіб життя і раніше дітей не утримував.

Заслухавши представників сторін та свідків дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з належно завірених свідоцтв про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 46-47).

Після укладення шлюбу відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_17 », а відповідачка ОСОБА_4 на « ОСОБА_18 ».

Згідно Акту обстеження, складеного 02.10.2023, ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 . Пооживає одиноко, має незадовільні умови проживання. У будинку відсутнє газоопалення, вода, світло (а.с. 8).

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_2 , з лютого 2023 року по липень 2023 року отримав виплати державної соціальної допомоги сумі 9 240 грн., розмір соціальної допомоги складає 2 100 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін

Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Як вбачається з належно завіреної копії виконавчого листа виданого 25 червня 2005 року Диканським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_19 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.43).

Разом з тим, згідно з розрахунку заборгованості з 01.05.2016 року по вересень 2018 року відповідачем ОСОБА_2 на утримання дочок - відповідачок за первинним позовом не внесено жодного платежу (а.с.48).

Крім того, з довідки про неотримання аліментів, виданої 03.09.2014 начальником Київського ВДВС Полтавського МУЮ Терещенко С.І. не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 01.03.2014 по 01.09.2014 за виконавчим листом № 2-168 від 25.06.2005 року (а.с.49).

Вказане свідчить про те, що позивач ОСОБА_2 ухилявся від свого обов`язку стосовно утримання неповнолітніх дочок - відповідачок по справі.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є інвалідом І групи, отримує соціальну виплату, якої не вистачає на його життя у зв`язку з тим, що після придбання необхідних ліків, інших доходів не має, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітні дочки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має першу групу інвалідності. Інвалідність встановлена лише з 08.12.2021. Згідно висновку про умови та характер праці потребує постійного стороннього догляду. Разом з тим у довідці зазначено дату чергового переогляду 08.12.2023 (а.с. 10).

Доказів щодо переоогляду ОСОБА_2 . МСЕК на встановлення нової групи інвалідності, або ж підтвердження раніше встановленої позивачем або ж його представником не подано.

Разом з тим, як вбачається з довідки про доходи поданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, ФГ «АГРОВАЛДІ» ОСОБА_2 отримує орендну плату за користування земельною ділянкою площею 2,8347 га у вказаному фермерському господарстві з 2015 року (а.с. 85).

Тобто у позивача ОСОБА_2 наявне майно від якого він отримує додатковий дохід, сума якого за 2023 рік становила 8 767 грн. 02 коп.

Згідно Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році зокрема осіб, які втратили працездатність - 2093,00 грн.

Із наданої позивачем довідки про доходи, вбачається, що розмір соціальної виплати ОСОБА_2 є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на 1/5 частину квартири у м.Слов`янськ Донецької області (а.с.68)

Разом з тим, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав, сформованої 12.12.2023, за відповідачкою ОСОБА_8 за зустрічним позовом відсутнє зареєстроване право власності на нерухоме майно (а.с. 40).

14.12.2023 Наказом № 632 ТОВ «ФК «ЕВО» про припинення трудового договору ОСОБА_8 звільнена з посади старшого касира за власним бажанням.

Як вбачається з належно завіреної копії свідоцтва про шлюб відповідачка за первісним позовом ОСОБА_18 ( ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_20 (а.с.27).

В свою чергу ОСОБА_20 має діагноз інтрамукозний (внутрішньослизова) аденокарцинома та потребує оперативного втручання (а.с. 33-34).

Інша дочка позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 з 05.04.2022 знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа, має на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 24-25).

Відповідачка ОСОБА_9 26.07.2022 звільнена з займаної посади за згодою сторін (а.с.86). З 29.01.2023 ОСОБА_6 перебуває за кордоном.

Також як вбачається з пояснювальної записки наданої ОСОБА_2 начальнику територіального центру, останній у стаціонарному відділенні зловживав спиртними напоями.

При цьому як вбачається з копії доповідної записки завідуючої відділенням стаціонарного догляду від 13.02.2022 ОСОБА_2 розпивав алкогольні напої, висловлювався нецензурною лайкою, на зауваження персоналу не реагував та відповідав нецензурними словами (а.с.75).

Як вбачається з характеристики виданої директором Територіального центру соціального обслуговування Диканської селищної ради відносно ОСОБА_2 , останній повторно відрахований за власним бажанням з відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання. За час проживання у відділенні ОСОБА_2 , поводив себе негативно, мав постійні конфлікти з персоналом та підопічними відділення, принижував та знущався з людей, які там проживають, зловживав спиртними напоями, виловлювався нецензурними словами, постійно порушував розпорядок дня та правила поведінки в закладі (а.с. 71).

Така поведінка ОСОБА_2 свідчить про його небажання отримувати соціальну допомогу та сторонній догляд.

Таким чином, на момент розгляду цієї справи позивач отримує соціальну допомогу у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, має майно (земельну ділянку) від якого отримує дохід, має у власності частину квартири, при цьому веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідачок.

Факт непрацездатності позивача та отримання ним соціальних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Що стосується зустрічних позовних вимог позивачок за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові від 13.10.2022 у справі № 755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом та позивач за первісним позовом ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_22 проживав окремо. При цьому коли ОСОБА_2 залишив родину, дітям було 3 і 9 років.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання своїх неповнолітніх дочок, що підтверджується зазначеними вище довідками з виконавчої служби та самим розрахунком заборгованості.

Як вбачається з довідки № 214, виданої 06.12.2023 Човно-Федорівським закладом загальної середньої освіти що вихованням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 займалась мати, батько дітей ОСОБА_2 не цікавився успішністю дітей, батьківські збори не відвідував, з вчителями не спілкувався (а.с.53-54).

Вказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 не проявляв інтерес до фізичного та духовного виховання дітей, не сприяв їх розвитку, що також входить до батьківських обов`язків.

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки, які вказували, що з моменту проживання ОСОБА_22 самостійно з дітьми, вони жодного разу не бачили батька дітей та не чули від ОСОБА_16 про його участь у вихованні та утриманні дітей.

Верховий Суд сформував правову позицію в постанові від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини - ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Як вбачається з інформації наданої департаментом інформатизації МВС України від 10.01.2024 ОСОБА_2 , відповідач за зустрічним позовом, систематично починаючи з 19.10.1994 по 30.07.2010 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів в тому числі і корисливих.

Разом з тим 11.07.2007 вироком Диканського районного суду Полтавської області, ОСОБА_2 було засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт, на підставі ст.. 71, ст.. 72 КК України приєднано 2 роки позбавлення волі за вироком цього ж суду від 06.03.2007, 80 годин громадських робіт змінено на 10 днів позбавлення волі. До відбуття покарання 2 роки 10 днів позбавлення волі. На підставі ст.. 96 КК України застосовано примусове лікування.

Вказане підтверджує, що відповідач ОСОБА_2 перебував у місцях позбавлення волі в тому числі і за невиконання свого батьківського обов`язку з утримання неповнолітніх дітей.

Як вбачається з вказаної інформації, ОСОБА_2 загалом 7 разів притягувався до кримінальної відповідальності з яких 3 рази відбував покарання у вигляді реального позбавлення волі. При цьому строки перебування у місцях позбавлення волі не були значними.

Вказане спростовує доводи представника ОСОБА_2 про те, що останній не міг виконувати свої батьківські обов`язки через перебування у місцях позбавлення волі.

Як встановлено в судовому засіданні вихованням та утриманням дочок - позивачок за зустрічним позовом повністю займалась їхня матір ОСОБА_19 .. Остання дбала про їх матеріальне благополуччя, фізичних та духовний розвиток, що зокрема вбачається із наданих до суду представником останніх - адвокатом Бурбак О.В. фотокарток та пояснень свідків.

Встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від своїх батьківських обов`язків необхідне позивачкам для уникнення від повторних звернень останнього до суду з позовом про стягнення аліментів на його користь як непрацездатного батька.

Отже, оскільки в судовому засіданні повністю доведено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання свої батьківських обов`язків відносно свої дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як по утриманню своїх неповнолітніх на той момент дітей, а також відсутність участі у їх вихованні, не піклувався про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечував необхідного харчування, медичним доглядом і лікуванням дітей, як складовою частиною виховання, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи те, що зустрічні позовні вимоги задоволено повністю, а відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України позивачкам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 слід компенсувати сплачений при подачі позову судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 76, 89, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання батьківських обов`язків, задовольнити.

Встановити факт ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно доньки ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно доньки ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сплачений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 1073,60 грн кожною компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 04.03.2024.

Головуюча Л.Є. Петренко