Провадження № 2/161/1107/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

представника позивача адвоката Лащук Ю.В.,

в режимі відеоконференції представника відповідача адвоката Машевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кінах Я. В. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2011 року. У цьому шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 червня 2011 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/7 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що вищевказане рішення апеляційного суду вона до примусового виконання не пред`являла. Відповідач добровільно свого обов`язку щодо утримання дочки також не виконував, що є підставою для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Позивач додає, що дитина ОСОБА_4 навчається у 8 класі КЗ «Луцький ліцей № 27 Луцької міської ради», відвідує додаткові платні заняття з волейболу та англійської мови. Дочка перебуває на її повному утриманні, відповідач жодної фінансової допомоги їй не надає, а тому вона змушена самотужки вирішувати всі питання щодо матеріальних потреб дитини. Окрім витрат на розвиток і хобі дочки позивач несе витрати на проїзд дитини до навчального закладу, придбання підручників, на її харчування, придбання одягу, взуття та ін. На думку позивача, ОСОБА_2 має можливість матеріально утримувати дочку, але добровільно цього не робить.

На підставі наведеного, керуючись ст. 182, ст. 192 Сімейного кодексу України, позивач просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року у справі № 2/0301/999/11 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20 жовтня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, відповідач зазначає, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/7 частини доходів позивач вказаного рішення до примусового виконання пред`являла, хоча отримала виконавчий лист. Аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 з нього не стягувались і не стягуються. На думку відповідача, наведені обставини свідчать, що позивач не потребувала жодної матеріальної допомоги, адже жодного разу до нього з цього приводу не зверталась. Стверджуючи про потребу в збільшенні розміру аліментів, позивач навіть не знає скільки може отримувати аліментів на підставі рішення суду, що набрало законної сили та чи є така сума аліментів достатньою для утримання дочки. Сімейним кодексом України передбачено право звернення до суду отримувача аліментів з позовом про збільшення розміру аліментів, однак наразі позивач не має статусу отримувача аліментів. Відповідач вважає, що пред`явлений до нього позов є безпідставним та передчасним, оскільки наразі нема підстав стверджувати, що 1/7 частина його доходів є не недостатньою для матеріального забезпечення його неповнолітньої дочки. Також відповідач звертає увагу на відсутність документального підтвердження щомісячного розміру витрат позивача на утримання дочки. Крім того, відповідач повідомляє, що стан його здоров`я не є задовільним, з грудня 2021 року на його утриманні перебуває матір пенсійного віку ОСОБА_7 та ще дві неповнолітні дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі наведеного відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

25 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наводить свої аргументи на спростування доводів відповідача.

У свою чергу, відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, які надійшли до суду 30 жовтня 2023 року.

Крім того, 28 листопада 2023 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що рішенням суду від 17 жовтня 2023 року в справі 154/3500/23 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі частки від усіх видів його заробітку. Позов у наведеній справі відповідач визнав повністю та не зазначав про незадовільний стан здоров`я чи перебування на його утримання матері. На думку представника позивача, така процесуальна поведінка відповідача спрямована на ухилення від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 . Крім того, у додаткових поясненнях позивач надає розрахунок витрат на дитину, що становить приблизно 17 000 гривень щомісячно, а саме: 2000-3000 гривень витрати на харчування вдома; 2340 гривень харчування в школі; 5000 гривень витрати на придбання одягу; 3000 гривень витрати на догляд за зовнішністю (перукарські послуги, манікюр, педикюр, епіляція, послуги бровіста); 1000 гривень витрати на засоби особистої гігієни; 1500 гривень витрати на послуги репетитора з англійської мови; 1200 гривень витрати на дозвілля.

Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року зупинено провадження у цій справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або до завершення воєнного стану на території України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 січня 2024 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року про зупинення провадження скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження відмовлено.

Представник позивача адвокат Лащук Ю. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені письмово, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Машевська Л. А., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги позову заперечила, просила в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд установив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 червня 2011 року розірвано. У цьому шлюбі в сторін народились двоє дітей: син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_10 залишився проживати разом з батьком, а дочка ОСОБА_6 з матір`ю. Такі обставини встановленні судовим рішенням та не заперечуються сторонами.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/7 частини від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 20-23, том 1).

Сторони визнають, що аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі вищевказаного рішення суду не стягувались та не стягуються.

Також установлено, що відповідач ОСОБА_2 03 липня 2014 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 та в них народились двоє дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 68, 69, 70, том 1).

З копії виконавчого листа Володимир-Волинського міського суду Волинської області (а. с. 121) встановлено, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 21 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Копією довідки Військової частини НОМЕР_1 № 40/3216 від 07 листопада 2023 року про доходи підтверджується, що у листопаді 2023 року з доходу ОСОБА_2 відраховано аліменти в розмірі 17 541,32 гривень (а. с. 122, том 1).

Крім того, з копії довідки Військової частини НОМЕР_1 № 248 від 06 лютого 2024 року про доходи встановлено, що за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року ОСОБА_2 отримав дохід в загальному розмірі 503 959,27 гривень.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із даним позовом, як підставу для збільшення розміру аліментів, позивач покликається на недостатність їй того розміру, який було визначено судом в 2011 році (1/7 частина від заробітку відповідача), оскільки витрати на дочку значно зросли.

Разом з тим позивач визнає, що аліменти з відповідача на утримання дочки ОСОБА_6 не стягувались.

Суд погоджується з аргументами відзиву та зазначає, що твердження позивача про недостатність розміру аліментів є безпідставними та передчасними, адже позивач аліментів не отримувала. Будучи необізнаною з розмірами доходів відповідача, вона не могла розуміти скільки фактично коштів може отримувати в якості аліментів, які визначені судом в розмірі 1/7 частини від заробітку відповідача.

Проаналізувавши наявні у справі письмові докази, зокрема довідку про доходи відповідача за 2023 рік, суд установив, що середньомісячний заробіток (без відрахувань податків, зборів та аліментів) ОСОБА_2 за вказаний період становив 46 333,53 гривень. 1/7 частина від середньомісячного заробітку відповідача = 6 619,08 гривень. Наведене свідчить, що щомісячний розмір аліментів, які може отримувати позивач на утримання дочки ОСОБА_6 приблизно становить 5000-5500 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та її представники не надали належних, допустимих та достовірних доказів, які б в своїй сукупності підтверджували недостатність вищевказаного розміру аліментів на утримання дитини 14-річного віку.

Суд відхиляє за недоведеністю аргументи сторони позивача про те, що витрати позивача на утримання дочки ОСОБА_6 становлять 17 000 гривень щомісяця. Заявляючи вказану суму витрат, позивач не надала відповідних доказів. Крім того, на думку суду деякі пункти витрат, на які вказує позивач, не можуть бути віднесені до витрат на утримання дитини в контексті спірних правовідносин (стягнення аліментів), зокрема це витрати на манікюр, педикюр, епіляцію, фарбування волосся. Суд зазначає, що такі витрати позивача не є підставою для збільшення розміру аліментів, а можуть розцінюватись як можливість для стягнення з відповідача додаткових витрат на дочку. Крім того, в справі відсутні докази відвідування дитиною репетитора та докази витрат на харчування в навчальному закладі. Також суд відхиляє надані стороною позивача скріншоти листування в месенджері щодо придбання одягу та вартості дозвілля, адже такі докази не відповідають критерію достовірності.

Як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право отримувача аліментів, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Слід звернути увагу, що позивач в разі наявності для того підстав не позбавлена права звернутися до суду відповідно до положень ст.185 СК України щодо участі відповідача у додаткових витратах.

В ході судового розгляду справи сторона позивача не довела тих обставин, які б свідчили про зміну матеріального становища платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що визначають підстави зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини.

Разом з тим суд ураховує, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач ОСОБА_2 став батьком ще двох неповнолітніх дітей, на утримання яких також сплачує аліменти.

Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, в їх сукупності, враховуючи викладені вище обставини, дійшов висновку про відмову в задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст. ст. 84, 91, 180-182, 184, 192 СК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Дата складення повного тексту рішення - 26 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області О. М. Гринь