ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1911/24 Справа № 198/141/23 Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової - Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни, на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року у справі № 198/141/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби та Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, (суддя першої інстанції Гайдар І.О.), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідачів - Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби, які ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року замінені на належного відповідача: державу Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Державну казначейську службу та Дніпровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилася на те, що 02 червня 2018 року розпочато кримінальне провадження № 0000112 відносно ОСОБА_1 .

19 червня 2018 року слідчий СВ Юр`ївського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Касянчук С.П. звернувся до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про проведення обшуку території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та у всіх інших господарчих та житлових приміщення на території зазначеного домоволодіння, в якому мешкає позивач, як би з метою відшукання і вилучення наркотичних засобів.

10 липня 2018 року слідчим СВ Юр`ївського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Касянчуком С.П., на підставі ухвали слідчого судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області було проведено обшук домоволодіння АДРЕСА_1 , та у всіх інших господарчих та житлових приміщення на території зазначеного домоволодіння, в якому мешкає позивач.

21 вересня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

25 вересня 2018 року Заступник військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Жовновач О.М. дав доручення слідчому СВ Юр`ївського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Касянчуку С.П. про повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

28 вересня 2018 року Заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України Жовновач О.М. було затверджено Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в ЄРДР за № 0000112 від 02 червня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

09 жовтня 2018 року на піставі обвинувального акту, ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області по кримінальному провадженню № 0000112 призначено судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

В ході розгляду справи обвинувачений ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України не визнав та стверджував, що матеріали справи відносно нього були сфальсифіковані лейтенантом поліції Юр`ївського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Малигіним О.Ю.

Однак сторона обвинувачення, в особі Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, не маючи жодних доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, почали навмисно затягування розгляду справи судом.

Так, відповідно до постанови Військового прокурора, про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 06 серпня 2018 року було призначено: військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України підполковника юстиції Орешка С.І., заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України капітана Жовновича О.М., прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України підполковника юстиції Наконечного В.В. Однак, не дивлячись на це, група цих прокурорів змінювалася одинадцять разів, а нові прокурори прибували в судові засідання не підготовленими та не володіли обставинами справи, що призвело до порушення всіх розумних строків розгляду справи.

Вказане вище кримінальне провадження перебувало на розгляді у Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області з 01.10.2018 року. За цей час прокурори Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України з ціллю затягування розгляду справи судом 24 рази на з`являлись в судові засідання.

Весь час працівники прокуратури приїздили до військової частини № НОМЕР_1 , яка розташована в м. Павлоград Дніпропетровської області, де позивач проходив військову службу за контрактом, викликали його в кабінет командира військової частини та в його присутності тиснули на нього, погрожуючи звільненням та не продовженням контракту на військову службу, намагалися змусити ОСОБА_1 визнати свою причетність до кримінального правопорушення, якого він не вчиняв.

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 у пред`явленому за ч. 1 статті 309 КК України обвинуваченні визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року вирок Юр`ївського райсуду від 27 травня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, де в підготовчому судовому засіданні 18 грудня 2020 року суд за клопотанням прокурора ухвалою повернув останньому обвинувальний акт з додатками для внесення до нього змін.

В подальшому постановою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 08 квітня 2021 року кримінальне провадження № 0000112 від 02.06.2018 року за ознаками кримінального равопорушення, передбаченого ч. 1 статті 309 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 статті 284 КПК України, тобто у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

20 квітня 2021 року відносно співробітника поліції ОСОБА_2 , який проводив оперативно-розшукову діяльність зі збору доказів у кримінальному провадженні № 0000112, внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення), а ухвалою Юр`ївського районного суду від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_2 за обвинувальним актом відносно вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнено.

Позивач вважає, що фальсифікація органами досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, затягування стороною обвинувачення судового розгляду в період з 02 червня 2018 року по 08 квітня 2021 року вказують на грубе порушення його права на проведення досудового слідства та розгляду справи упродовж розумного строку, працівниками вказаних органів допущено навмисне та безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов`язків.

Протиправними діями органів державного обвинувачення, а саме: незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності та порушення розумного строку розгляду його справи, позивачу було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та члені сім`ї та приниженні честі та гідності, а також ділової репутації людини, громадянина та військовослужбовця. Протягом тривалого часу його життя було цілеспрямовано на захист порушених органами держави його прав та свобод, які йому гарантовані державою. Безвідповідальне ставлення органів обвинувачення до виконання своїх посадових обов`язків, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та навмисне затягування розгляду справи в суді завдало йому сильних, як фізичних так і моральних страждань, а усвідомлення того, що за цим стоять державні органи, які повинні не порушувати, а захищати права громадянина, знищувало віру у справедливість.

Позивач є жителем невеликого села Сергіївка Юр`ївського району Дніпропетровської області, де по суті, усі мешканці його знали та поважали, але після проведення незаконного обшуку у його помешканні та пред`явлення йому підозри, його знайомі, колеги по службі та мешканці села почали уникати його, всіляко виявляти зневагу до його гідності та засуджувати, що завдало йому моральних страждань, оскільки все життя він з повагою відносився до людей, намагався слідувати законам людяності та справедливості. Крім того, у зв`язку із його кримінальним переслідуванням, тяжких душевних страждань зазнали члени його сім`ї, які вимушені були змінити свій звичайний уклад життя, виправдовуватися, пояснювати знайомим та своїм колегам, що позивач не «злодій».

Не витримавши психологічного тиску з боку командування військової частини та військової прокуратури, він вимушений був перевестися для подальшого проходження військової служби до міста Маріуполь, залишаючи своїх близьких та рідних та домівку. Особливо страждали його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є інвалідами дитинства та залишилися без батьківської опіки, тому йому потрібно було винаймати житло, за яке необхідно було сплачувати коши, яких і так не вистачало на лікування дітей та побут сім`ї. Йому довелося докладати багато зусиль для організації свого життя у іншому місті, перевозити свою сім`ю до незнайомого міста та облаштовувати побут.

Переїзд позивача до іншого міста проживання трагічно вплинуло на його долю, оскільки з початком військової агресії російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022 року він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави та в період здійснення зазначених заходів був захоплений в полон військами агресора та перебував у полоні до 29 червня 2022 року.

Позивач вважає, що всі ці жахливі події могли б не відбутися в його житті, якби посадові особи органів прокуратури, які уповноважені державою здійснювати підтримку обвинувачення та контроль за досудовим розслідуванням, добросовісно виконували свої обов`язки.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури 1085400,00 грн.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби та Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 450000,00 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати у справі віднесено на рахунок держави.

Із вказаним судовим рішенням відповідач - Офіс Генерального прокурора не погодився та 08 грудня 2023 року представник Офісу Генерального прокурора - прокурор відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольга Михайлівна засобами поштового зв`язку подала до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст. 1176 ЦК України та ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Також зазначає, що рішеннями судів факти незаконності процесуальних дій або рішень у кримінальному провадженні не встановлено, як і не вірно визначено судом першої інстанції період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, а саме: з 02 червня 2018 року по 08 квітня 2021 року, тоді як загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством і судом становить з 21 вересня 2018 року по 08 квітня 2021 року, тобто 30 місяців 18 днів, замість невірно встановленого судом 34 місяці.

Прокурор зазначає, що позивач мав право на компенсацію шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України за визначений період і сума такого стягнення становить 204890 грн., однак позивачем не доведений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Встановлення судом першої інстанції про порушення розумних строків розгляду кримінального провадження теж не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 28 КПК України забезпечення здійснення судового провадження є винятковою компетенцією суду у межах кримінального провадження.

Також суд зазначив про витрати ОСОБА_1 на відвідування органів слідства і суду, укладання з адвокатом договору про надання правничої допомоги, що не відноситься до моральної шкоди, а стосується лише витрат матеріальних позивача, а проведення обшуку в домоволодінні позивача є слідчою дією, яка не заборонена КПК Укпраїни.

Також поза увагою суду залишилась і позиція Офісу Генерального прокурора щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону, яким складено протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП, де встановлено триваюче недбале ставлення до військової служби, яке виразилось у незаконному перебуванні поза межами військової частини. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року провадження у цій адміністративній справі закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, що не породжує у позивача право на відшкодування шкоди.

Разом з цим зазначає, що посадові особи Офісу Генерального прокурора України та його структурних підрозділів не уповноважені на втручання здійснення процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення, проведення будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000112. Належних доказів направлення звернення позивача та надходження його до Офісу Генерального прокурора не надано, що виключає можливість цього відповідача виступати від імені Держави, як відповідача у справі, оскільки жодними його діями не завдано шкоди позивачу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2023 року цивільну справу було витребувано із суду першої інстанції.

22 грудня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали та копію апеляційної скарги судом надіслано сторонам засобами поштового зв`язку 27 грудня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2024 року призначено апеляційну скаргу до розгляду на 21 лютого 2024 року о 13.10 год.

Копію ухвали та виклики в судове засіданні сторонам надіслано судом засобами поштового зв`язку 17 січня 2024 року та в електронні кабінети сторін 15 січня 2024 року.

20.02.2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Самоткан М.П. надав до Дніпровського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора, в інтересах якого діє прокурор відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк О.М.

В обґрунтування відзиву позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Самоткан М.П., посилається на те, що вважає рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року законним і обґрунтованим, таким, що прийняте з додержанням процесуального і матеріального права, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Просить апеляційний суд рішення рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни залишити без задоволення.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 21 лютого 2024 року представник Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою (том № 2, а.с. 60 зв.)

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника Офісу Генерального прокурора - Алексєєнко М.І., пояснення представника Державної казначейської служби Тараненко М.С., пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самоткан М.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2018 за № 0000112 внесені відомості за ч. 1 ст. 309 КК України про кримінальне правопорушення, зокрема, що ОСОБА_1 зберігає за місцем свого мешкання наркотичну речовину «марихуану», та розпочато досудове розслідування.

10.07.2018 за адресою місця проживання позивача по по АДРЕСА_1 з дозволу слідчого судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області проведено обшук. Підставами для постановлення ухвали слідчого судді стали показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2020 у справі № 198/684/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому за ч. 1 ст. 309 КК України обвинуваченні у кримінальному провадженні №0000112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2018, та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2020 вказаний вирок ОСОБА_8 райсуду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, де в підготовчому судовому засіданні 18.12.2020 Юр`ївський районний суд за клопотанням прокурора ухвалою повернув останньому обвинувальний акт з додатками для внесення до нього змін.

Постановою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 08.04.2021 кримінальне провадження № 0000112 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Отже, закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 відбулось з реабілітуючих обставин.

20 квітня 2021 року відносно співробітника поліції ОСОБА_2 , який проводив оперативно-розшукову діяльність зі збору доказів у кримінальному провадженні № 0000112, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення), а ухвалою Юр`ївського райсуду від 13.10.2021 його звільнено від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами у зв`язку із закінченням строків давності Зокрема, ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що, будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою створення штучних показників у роботі щодо кількості допитаних у кримінальному провадженні № 0000112 свідків, без фактичного проведення слідчих дій, від свого імені склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи - протоколи допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у яких власноручно виклав показання вказаних осіб з приводу причетності ОСОБА_1 до незаконного зберігання наркотичних речовин та долучив документи до матеріалів кримінального провадження.

Вказані протоколи в подальшому стали підставою для надання дозволу слідчого судді на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 .

Позивач незаконно перебував під слідством та судом з 02.06.2018 (дата внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про можливе вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення) до 08.04.2021 (дата прийняття прокурором постанови про закриття кримінального провадження), тобто 34 місяці.

Оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року мінімальна заробітна плата визначена на рівні 6700,00 грн., тому мінімальний гарантований розмір відшкодування шкоди становить 227800,00 грн. (34 х 6700,00 грн.).

Крім того, суд вважав необхідним при здійсненні оцінки завданої моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню за обставинами справи, врахувати наступне.

Під час судового розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000112 за обвинуваченням ОСОБА_1 прокурори військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, які підтримували державне обвинувачення, недобросовісно використовували процесуальні права, що спричинило затягування розгляду справи, зокрема:

- неодноразово заявляли безпідставні відводи головуючому судді та іншим суддям Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області;

-подавали клопотання про відкладення судового розгляду з метою зміни обвинувачення, спочатку доволі тривалий час не надавали обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, що стало підставою для відкладення судових засідань та встановлення судом граничних строків для вчинення такої процесуальної дії, однак надалі обвинувачення так і не було змінено.

Таким чином, внаслідок необґрунтованого пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та порушення розумних строків розгляду кримінального провадження позивач протягом майже трьох років фактично перебував у невизначеному стані, у зв`язку з чим його права обмежувались.

Весь цей час ОСОБА_1 не міг відносно вільно пересуватись, був змушений з`являтись до органів досудового розслідування та відвідувати судові засідання, за власний кошт уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом, добирався до органів поліції, прокуратури та суду, які розташовані в іншій місцевості.

Безпідставне перебування ОСОБА_1 в статусі підозрюваного та обвинуваченого в будь-якому випадку змінило звичайний уклад його життя, змушувало витрачати значну частину свого часу, зусиль та інших ресурсів на здійснення юридичних кроків, спрямованих на свій захист та відновлення своєї репутації, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, викликало такі негативні емоції як тривога, страх, занепокоєння.

Також безсумнівним є те, що проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 в сільській місцевості вплинуло на його репутацію серед сусідів та інших мешканців села. До того ж дозвіл на обшук надано виходячи з показань свідків, сфальшованих представником правоохоронного органу, що додатково викликало відчуття несправедливості та розчарування в діяльності таких органів, які навпаки покликані захищати права громадян, а не порушувати їх.

11 жовтня 2019 року прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення згідно з ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за недбале ставлення до військової служби через його нез`явлення 06.08.2019 до військової частини для здачі нормативів з фізичної підготовки. Однак, постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в цей день з поважних причин не з`явився на службу, оскільки був викликаний до суду для розгляду кримінального провадження № 0000112, про що попередив командування частини. Крім того, здача нормативів з фізичної підготовки 06.08.2019 взагалі не відбувалась через погані погодні умови.

Надаючи оцінку обставинам притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суд звертає увагу, що протокол про адмінправопорушення складений після спливу двох місяців з моменту неявки позивача для здачі нормативів з фізичної підготовки, тому прокурори військової прокуратури, які підтримували державне обвинувачення, за будь-яких умов не могли не знати про те, що 06.08.2019 було призначене судове засідання у кримінальному провадженні з обов`язковою явкою обвинуваченого.

Отже, такі дії органів прокуратури можна розцінити як елементи тиску на позивача.

Все викладене вище в сукупності свідчить про суттєве втручання в право на повагу до приватного життя позивача, яке базувалось на факті здійснення кримінального провадження, до якого ОСОБА_1 не мав жодного відношення в розумінні норм кримінального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача - представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни про те, що посилання суду на те, що весь цей час ОСОБА_1 не міг відносно вільно пересуватись, був змушений з`являтись до органів досудового розслідування та відвідувати судові засідання, за власний кошт уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом, добирався до органів поліції, прокуратури та суду, які розташовані в іншій місцевості, не може впливати на розрахунок суми стягнення моральної шкоди, адже стосується можливих матеріальних витрат позивача, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з пунктом 1 частини першої та частини другої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 указаного Закону).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством і судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, ураховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування. Обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 766/5551/17, провадження № 61-21196 св 21.

Враховуючи викладені вище висновки Верховного Суду, посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством на судом становить з 21.09.2018 року (дата повідомлення про підозру) по 08.04.2021 (дата винесення прокурором постанови про закриття кримінального провадження стосовно позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України) 30 місяців та 18 днів, а висновок суду першої інстанції про перебування ОСОБА_1 під судом та слідством протягом 34 місяців, а саме з 02.06.2018 року (дата внесення до ЄРДР) відомостей про можливе вчинення ним кримінального правопорушення) до 08.04.2021 (дата прийняття прокурором постанови про закриття кримінального провадження), а тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню, є безпідставним, оскільки максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Судом першої інстанції застосовано більший розмір відшкодування шкоди виходячи із загальних засад цивільного законодавства, зокрема: справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи апеляційної скарги відповідача - представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни про те, що судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано наявність підстав для визначення розміру моральної шкоди у розмірі 450000,00 грн., є безпідставними, оскільки суд першої інстанції враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, пов`язаних з перебуванням під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, значну тривалість розгляду справи (майже три роки), що є надмірною та такою, що не відповідає вимогам розумного строку, прийшов до правильного висновку, що з урахуванням вимог виваженості та справедливості розмір завданої моральної шкоди потрібно визначити в загальній сумі 450000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача - представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни про те, що Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем у цій справі, не може виступати від імені Держави, як відповідача у справі, оскільки жодними його діями не завдано шкоди позивачу, є безпідставними, оскільки позивачу завдано моральної шкоди саме з боку прокурорів Дніпровської Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону.

П. 3.13 Положення про спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони (на правах Департаменту) Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора 30 травня 2023 року № 144, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони здійснює організаційне забезпечення та безпосереднє здійснення діяльності з представництва інтересів держави в суді у сфері оборони, реалізації повноважень прокурора при виконанні судових рішень, при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, а також з нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, поза межами кримінального провадження.

Оскільки Дніпровська Спеціалізована прокуратура в сфері оборони Східного регіону може здійснювати діяльність з представництва інтересів держави в суді лише у сфері оборони, а відповідно до Регламенту Офісу Генерального прокурора, Спеціальні прокуратури в сфері оборони функціонують в Офісі Генерального прокурора, то представляти інтереси держави по цій справі має Офіс Генерального прокурора, оскільки вказана справа ніяким чином не відноситься до сфери оборони.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року і задоволення апеляційної скарги представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Офісу Генерального прокурора - прокурора відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора Синюк Ольги Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 26 лютого 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна