Справа № 144/127/24
Провадження № 2/144/102/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2024 р. смт Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Довгалюк Л.В.,

за участі секретаря - Дудник С.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що проживає одиноко у с. Кивачівка Гайсинського району Вінницької області, постійно хворіє та перебуває на обліку лікаря невропатолога з гіпертонічною хворобою 2 ступеня, у зв`язку з чим потребує сторонньої допомоги та догляду. ОСОБА_1 вказав, що його становище є вкрай нужденним, у зв`язку із хворобою йому постійно потрібно купувати ліки, продукти харчування, засоби гігієни та інше. Він отримує пенсію у розмірі 2 520 грн. щомісячно, інших доходів не має. Свого часу, коли у позивача були високі доходи, він допомагав своєму синові ОСОБА_2 (відповідачу у справі) побудувати будинок, купити автомобіль та підтримував його фінансово, внаслідок чого віддав всі свої заощадження, оскільки сподівався, що в старості син підтримає його. На даний час відповідач надає послуги по будівництву, займається бджільництвом, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання батька, проте відмовляється це робити у добровільному порядку.

Ухвалою судді від 30.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що його батько має у власності 16 земельних паїв, які здає в оренду та отримує значну суму доходу. Разом із тим, останній має пенсію за віком, відтак потреби в аліментах ОСОБА_1 не має. Коштів на будівництво будинку та купівлю автомобіля батько йому не надавав, оскільки не було такої необхідності.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що крім відповідача він має ще трьох повнолітніх дітей, з якими не спілкується. Вказав, що його дохід складається лише з пенсії, надати відомості про належні йому земельні паї ОСОБА_1 відмовився. Оскільки свого часу він допомагав сину, тому вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати йому матеріальну допомогу, чого робити добровільно не бажає.

Відповідач не визнав позов із підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що батько, який має крім нього ще трьох повнолітніх дітей, не потребує матеріальної допомоги, оскільки є власником земельних паїв, які перебувають в оренді, що приносить йому значний дохід.

Свідок ОСОБА_3 , яка є падчеркою позивача та сестрою відповідача, допитана за клопотанням ОСОБА_1 , показала, що до 2008 року вона проживала разом із матір`ю та братом. На даний час проживає окремо, з ними не спілкується, відносини неприязні. Зазначила, що зі слів матері їй відомо, що позивач свого часу допомагав відповідачу побудувати хату і придбати автомобіль. Натомість брат не надає матеріальної допомоги батькові, який цього потребує.

Свідок ОСОБА_4 , яка є колишньою дружиною позивача, матір`ю відповідача, допитана за клопотанням останнього, показала суду, що з ОСОБА_1 вони проживали сім`єю близько року. Позивач, який крім спільного зі свідком сина, на утримання якого він сплачував аліменти, має ще трьох повнолітніх дітей. Батько постійно вимагає щось від сина та звинувачує його.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2024, виданого повторно (а.с.19).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (а.с. 9).

Відповідно до довідки про доходи Головного управління ПФУ № 372 від 11.12.2023 № 2897 5734 9588 3818, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Гайсинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Вінницькій області та отримує пенсію за віком, розмір якої становить 2 520 гривень. Сума пенсії за період з липня 2023 року по грудень 2023 року (включно) складає 15 120 гривень (а.с. 6).

Згідно копії Витягу з реєстру територіальної громади від 10.01.2024 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає одиноко за адресою: будинок АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Із довідки сімейного лікаря КНП "Теплицький Центр первинної медичної допомоги" без номера вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеня (а.с. 5).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 20.12.2023 ОСОБА_1 , за період 2 та 3 кварталів 2023 року інформація щодо джерел / сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відсутня (а.с. 10).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст. 205 СК України).

Непрацездатним вважається той із батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю.

Тлумачення положень статті 202 СК України свідчить про те, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

У постанові від 07.11.2018 у справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18) Верховним Судом зроблено висновок про те, що у разі, коли факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, таке виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України та обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька.

Отже, сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто однією з головних обставин, яку має довести позивач у суді, є об`єктивна потреба в матеріальній допомозі.

Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів (заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи), які є меншими за прожитковий мінімум, встановлений законом. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

Згідно з чинним законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність установлено з 1 січня 2024 року у розмірі 2 361 грн.

Із наданої позивачем до позову довідки вбачається, що щомісячний розмір його пенсії у другому півріччі 2023 року становить 2 520 грн., що відповідно є більшим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

Досліджені судом докази та встановлені обставини дають можливість зробити висновок про те, що відповідач є сином непрацездатного батька ОСОБА_1 , розмір отримуваної яким пенсії відповідає прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Посилання позивача на те, що у зв`язку з наявними у нього хронічними хворобами, він несе певні затрати на придбання ліків, є безпідставними, оскільки надана ним довідка сімейного лікаря містить інформацію щодо перебування ОСОБА_1 на диспансерному обліку з приводу хронічного захворювання, однак, не свідчить про потребу останнього у постійному лікуванні. Отже, позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів призначення йому лікарями певного переліку ліків для лікування наявних у нього захворювань.

Разом із тим суд зазначає, що при вирішенні даної категорії спору, врахуванню підлягають не майновий стан повнолітніх дочки, сина, а безпосередньо наявність визначених законодавством підстав, за яких повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків. При цьому, як зазначалось вище, доведення таких підстав покладається саме на позивача.

Суд відкидає показання свідків у справі, які є родичами сторін, мають між собою неприязні стосунки, які не повідомили суду обставин, які є важливими при вирішенні даного спору.

Також суд не бере до уваги твердження відповідача щодо наявності у ОСОБА_1 земельних ділянок, які він здає в оренду, оскільки наданий на підтвердження цієї обставини відповідачем заповіт не доводить перебування у власності позивача указаного майна, на підтвердження чого інших доказів відповідачем не надано та не заявлено своєчасно клопотання про їх витребування.

Пенсійний вік позивача та наявність у нього ряду захворювань самі собою не можуть свідчити про його потребу в матеріальній допомозі. Оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, які б підтверджували обґрунтованість існування в нього об`єктивної потреби в матеріальній допомозі, за наявності у ОСОБА_1 ще трьох повнолітніх дітей, до яких також може бути пред`явлена вимога щодо стягнення аліментів на його утримання, так як всі повнолітні діти рівною мірою повинні піклуватися про своїх непрацездатних батьків у зв`язку з об`єктивною потребою в матеріальній допомозі, тому підстави для застосування положень ст. 202 СК України відсутні.

За наведених обставин суд вважає позов таким, що не ґрунтується на вимогах закону, через що відмовляє в його задоволенні.

Водночас суд звертає увагу позивача, що в разі понесення витрат на лікування він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на їх покриття, відповідно до ст. ст. 203, 206 СК України.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 354, 430 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомо.

Повне рішення суду складено та підписано 23.02.2024.

Суддя