Справа № 307/4816/22
Провадження № 2/307/978/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів Закарпатської області Україна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлену справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивує тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 07 квітня 2008 року уклали кредитний договір № MKT0GA, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 56 071, 40 доларів США на термін до 07 квітня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Позичальник зобов`язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами по кредитному договору, в зв`язку з чим, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача та 26 травня 2021 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк зазначає, що винесення виконавчого напису не свідчить про припинення договірних правовідносин, позаяк договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. ст. 526, 599, ч. 2 ст. 625 ЦК України та просить стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 280, 15 доларів США від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 540, 97 доларів США за період після винесення виконавчого напису від 26 травня 2021 року, починаючи з 26 червня 2021 року по 20 вересня 2022 року.

Відповідач ОСОБА_1 07 лютого 2023 року подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно між ним та позивачем 07 квітня 2008 року було укладено кредитний договір № MKT0GA, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав йому кредит в розмірі 50 000, 00 доларів США. У зв`язку з світовою кризою та економічною кризою в Україні у 2008 році заробітки у відповідача стали мізерними і у нього почав утворюватися борг, який він не зміг вчасно виплатити. Частина боргу по тілу кредиту в сумі 27 880, 00 доларів США була ним на той час погашена, а сума 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року становила 494 969, 76 гривень являлася боргом. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року з нього стягнено на користь позивача 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року становило 494 969, 76 гривень. 21 січня 2020 року виконавчою службою Тячівського РВ ДВС відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду та 11 лютого 2021 року виконавче провадження закрито у зв`язку з погашенням ним заборгованості в повному обсязі. Однак, не зважаючи на повне погашення ним боргу, банк звернувся до приватного нотаріуса м. Дніпра Бондар І.М., яка 26 травня 2021 року вчинила виконавчий напис про стягнення нього заборгованості в сумі 54 169, 68 доларів США, що еквівалентно 1 510 640, 78 гривень. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2022 року у справі за його позовом виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 26 травня 2021 року, про звернення стягнення у розмірі 1 510 640, 78 гривень на нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню. Крім того, строк дії кредитного договору закінчився 07 квітня 2018 року, а отже строк давності у три роки сплив 07 квітня 2021 року. Крім того, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року з нього стягнено на користь позивача 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року становило 494 969, 76 гривень, тобто, банк в односторонньому порядку змінив умови договору та звернувся достроково до суду про стягнення невиплаченої заборгованості по кредиту, а отже, строки давності по кредитному договору слід рахувати з дня набрання цим рішенням суду законної сили, тобто, 30 червня 2015 року і трирічний строк позовної давності минув 30 червня 2018 року. Оскільки виконавче провадження закрито 11 лютого 2021 року у зв`язку з повним погашенням ним боргу перед банком, то вважає, що борг перед банком є виплаченим в повному обсязі. Просить застосувати строк позовної давності, про що подав суду заяву від 05 січня 2023 року, та в задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі.

23 березня 2023 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16 дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договором, чинне законодавство не містить. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, за висновками якої, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині рішення суду сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 23 лютого 2019 року становить 18 873, 08 гривень, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунках, та станом на 23 лютого 2022 року становить у розмірі 7 540, 97 доларів США. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року має заборгованість у розмірі 1 290, 50 доларів США гривень, що складається з 3 % річних від простроченої суми.

Відповідач ОСОБА_1 29 березня 2023 року подав відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позову не визнає з підстав, що ним наведені у відзиві на позовну заяву від 07 лютого 2023 року. Вказує, що дійсно між ним та позивачем 07 квітня 2008 року було укладено кредитний договір № MKT0GA, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав йому кредит в розмірі 50 000, 00 доларів США. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року з нього стягнуто на користь позивача 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року становило 494 969, 76 гривень. 11 лютого 2021 року виконавчою службою Тячівського РВ ДВС виконавче провадження закрито у зв`язку з погашенням ним заборгованості в повному обсязі. Однак, не зважаючи на повне погашення ним боргу, банк звернувся до приватного нотаріуса м. Дніпра Бондар І.М., яка 26 травня 2021 року вчинила виконавчий напис про стягнення з нього заборгованості в сумі 54 169, 68 доларів США, що еквівалентно 1 510 640, 78 гривень. В подальшому сума банком змінюється в сторону зменшення до 7 540, 97 доларів США, і з цієї суми банк нараховує 3% річних, що не підтверджено ніякими первинними документами по нарахуванню суми боргу. Строки давності по кредитному договору слід рахувати з дня набрання цим рішенням суду законної сили, тобто 30 червня 2015 року і трирічний строк позовної давності минув 30 червня 2018 року. Оскільки виконавче провадження закрито 11 лютого 2021 року у зв`язку з повним погашенням ним боргу перед банком, то вважає, що борг перед банком є виплаченим в повному обсязі. Просить застосувати строк позовної давності та в задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, однак, подав суду клопотання, в якому просить справу розглянути у його відсутності та вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення заочного рішення не заперечує та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Харченко М.В. в судове засідання не з`явилися, позаяк відповідач ОСОБА_1 надіслав суду клопотання, в якому просить справу розглянути у їх відсутності та у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2008 року між Приватбанк (правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKT0GA, згідно якого Приватбанк (правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») відповідно до п. 8.1 надав позичальнику кредит у сумі 50 000, 00 доларів США на споживчі цілі та 6 071, 40 доларів США на сплату страхових платежів на термін до 07 квітня 2018 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим кредитним договором.

Проте, всупереч вимогам кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання та не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, внаслідок чого банк звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року по справі № 307/743/15-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року складало 494 969, 76 гривень.

23 липня 2015 року Тячівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року по справі № 307/743/15-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року складало 494 969, 76 гривень, який позивачем звернено до Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області для примусового виконання.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51903033 від 11 лютого 2021 року, з якої встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 307/743/15-ц, виданого 23 липня 2015 року Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 120, 04 долари США, що за курсом НБУ станом на 05 грудня 2014 року складало 494 969, 76 гривень, сума боргу боржником сплачена в повному обсязі відповідно до розпорядження та виконавче провадження закінчено.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України.

Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) також зроблено висновок, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим, таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.

Такі правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.

За наведених обставин та правових норм, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_1 передбачених статтею 625 ЦК України 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов"язання за кредитним договором та рішенням суду за останні три роки, які передують подачі цього позову, до моменту припинення грошового зобов`язання відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 51903033 від 11 лютого 2021 року, тобто, за період з 12 грудня 2019 року по 11 лютого 2021 року включно.

Станом на 12 грудня 2019 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за боргом у валюті кредиту, що визначений у договорі та в судовому рішенні, становить 18 815, 18 доларів США, а починаючи з 01 лютого 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за таким боргом у валюті кредиту становить 7 540, 97 доларів США. Відповідно станом на час усунення порушення грошового зобов`язання, а саме: 11 лютого 2021 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 3 % річних, нарахована в межах трирічного строку позовної давності до повного погашення боргу, за період з 12 грудня 2019 року по 11 лютого 2021 року складає 650, 14 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 11 лютого 2021 року становить 18 054, 39 гривень (детальний розрахунок міститься у матеріалах справи).

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, визначеної в рішенні Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року, за період з 12 грудня 2019 року по 11 лютого 2021 року в розмірі 650, 14 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 11 лютого 2021 року становить 18 054, 39 гривень та 2 481, 00 гривень судового збору, а в решті вимог позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258-296 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Уточнені позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, визначеної в рішенні Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2015 року, за період з 12 грудня 2019 року по 11 лютого 2021 року в розмірі 650, 14 (Шістсот п`ятдесят доларів США 14 центів) доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 11 лютого 2021 року становить 18 054, 39 (Вісімнадцять тисяч п`ятдесят чотири гривні 39 копійок) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 2 481, 00 (Дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 копійок) гривень судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1Д, Україна, , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат: № НОМЕР_1 , МФО: № 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуюча: Сойма М.М.