Справа № 736/2846/23
Номер провадження 2/749/86/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Чигвінцева М.С.

з участю секретаря Михалевич М.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу №736/2846/23 за позовом ОСОБА_1 до Холминської селищної ради, третя особа: приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Гайдук Світлана Володимирівна, про визнання права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Холминської селищної ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: в АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітомпісля смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батьки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вступили в шлюб 28.12.1966 та з цього часу по 05.01.2013 проживали разом у АДРЕСА_3 . Господарство батьків вважалося колгоспним двором, так як мати позивачки працювала в колгоспі і була його членом. Згідно рішення виконкому Холминської селищної ради №15 від 17.04.1991 за матір`ю позивачки визнано право власності на вказаний житловий будинок, як за головою колгоспного двору. 23.04.1991 виконкомом Холминської селищної ради було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 . Після смерті якого відкрилася спадщина. ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем, а відтак прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. 13.09.2013 ОСОБА_2 оформила технічну документацію та отримала свідоцтва про право власності на нерухоме майно земельні ділянки площами 0,15 га та 0,1363 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_4 . 13.09.2015 ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, на спадкове майно ніхто окрім позивачки не претендував. З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Гайдук С.В. На підставі заяви позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу до майна померлої ОСОБА_2 (номер у спадковому реєстрі 70525110), номер у нотаріуса 38/2023, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру. Однак нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на вищезазначений житловий будинок, оскільки спадковий будинок був колгоспним двором і може виникнути спір з цього питання. Вказане унеможливлює оформити спадкові права, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, разом з позовом надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився. У матеріалах справи наявний відзив на позов, в якому просив справу розглянути у його відсутність та визнав позовні вимоги.

Приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Гайдук С.В. у підготовче засідання надала копію матеріалів спадкової справи заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та просила справу розглянути без її участі

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як вбачається з позицій Верховного Суду, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи.

При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Суд, враховуючи позицію Верховного Суду та визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, вважає за можливе обмежитися у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема в порядку спадкування.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Як суспільна група, колгоспний двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885 - ХІІ, якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 49 Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII передбачено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

За змістом абз. 3 п. 23 постанови пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На необхідність подання до суду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину звертав увагу також Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006.

Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 702/61/20 зазначив, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Беручи до уваги вищенаведене, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження на підставі поданих письмових доказів.

У позові позивачка просила залишити судові витрати за нею, а тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача судовий збір на користь позивачки, згідно вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1218, 1225, 1297, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: в АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітомпісля смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Щорський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя М.С. Чигвінцев