Справа № 697/2616/23
Провадження № 2/697/211/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Кадухи А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 грудня 2011 року, нею, ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншої сторони, укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який відповідно до погосподарських книг Литвинецької сільської ради за 1977-2011 р.р. обліковувався за відповідачем, котрий за певних життєвих обставин не здав його в експлуатацію та не отримав свідоцтво про право власності на даний будинок, а сам вибув 12.01.1988 на постійне місце проживання в м. Канів, що підтверджується довідками виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 15.08.2023 за вих. № 281 та від 08.09.2023 за вих. № 301.

Після проведення розрахунків за заявою відповідача Литвинецькою сільською радою вищезазначений житловий будинок з січня 2012 року, відповідно до погосподарських книг став обліковуватися за позивачем.

За відсутності у відповідача правовстановлюючих документів на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 , позивач не могла укласти з відповідачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, вважала, що після здачі будинку в експлуатацію, зможе отримати свідоцтво про право власності на даний будинок.

Придбавши добросовісно вищезазначене майно, за браком коштів ОСОБА_1 не змогла своєчасно здати його в експлуатацію та отримати свідоцтво про право власності, оскільки будинок потребував певної реконструкції, а тому відклала дану процедуру на потім.

На сьогоднішній день, вона вже протягом 10 років та 8 місяців з дня придбання добросовісно та відкрито володіє придбаним будинком в якому проживає разом з сім`єю чоловіком та дітьми. Доглядає за будинком та утримує його, своєчасно сплачує комунальні послуги. Постійно робить в ньому поточні та капітальні ремонти. Всього на утримання приміщення вже витрачено з сімейного бюджету по її підрахунках близько 190000,00 грн. Так, за вказаний період нею відремонтовано покрівлю, реконструйовано всередині будинку кімнати. Також в 2021 році замовлено та приготовлено в комунальному проектно-виробничому підприємстві «ОБЛАРХІВБЮРО» технічний паспорт на даний будинок садибного типу з господарськими будівлями. Відповідно до технічного паспорту вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок не є аварійним та придатним для використання. Згідно Звіту № 0609/23-1 про проведення оцінки від 06.09.2023 його вартість становить 78000,00 грн.

Окрім цього, 17.10.2014 для будівництва і обслуговування житлового будинку, ОСОБА_1 отримано в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:1060, розташовану під даним будинком, що підтверджується свідоцтвом на право власності та витягом з державного реєстру речових прав від 17.10.2014.

Після отримання технічного паспорта та приватизації земельної ділянки, 09.02.2022 нею було подано державному реєстратору на нерухоме майно Бобрицької сільської ради Гормаш С.І. заяву про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , після розгляду якої та додатних документів, реєстратором було прийнято рішення про відмову їй у державній реєстрації даного будинку, оскільки вона, відповідно до технічного паспорта, не являється його забудовником, так як будинок побудовано до її дня народження у 1968 році, а вона народилася у 1981 році.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності від 11.09.2023, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд: - визнати укладеним 25 грудня 2011 року договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , між продавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місце проживання: АДРЕСА_2 , та покупцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.12.2023 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.29).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.38).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі за наявними матеріалами в справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.33).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги визнав, просив позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 06.12.2021, звернувшись до Комунального проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства «ОБЛАРХІВБЮРО» Черкаської обласної ради, виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-15).

ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:1060, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 28224808 від 17.10.2014, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28224902 від 17.10.2014 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345971943 від 11.09.2023 (а.с.16, 17, 18).

З довідки від 14.09.2023 № 598о, виданої Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за даними КП «ЧООБТІ» станом на 01.01.2013 за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в с. Литвинець Черкаського району не зареєстровано (а.с.19).

З довідки (витяг з погосподарської книги) від 15.08.2023 № 281, виданої Виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради вбачається, що за даними погосподарських книг з 1977 року по даний час в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи:

- погосподарська книга № 6 з 1977 по 1979 роки (ОР № 603): ОСОБА_2 (примітки: рік забудови 1978), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- погосподарська книга № 3 з 1980 по 1982 роки (ОР № 195): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- погосподарська книга № 3 з 1983 по 1985 роки (ОР № 193): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- погосподарська книга № 3 з 1986 по 1990 роки (ОР № 191): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вибули на проживання в м. Канів 12.01.1988;

- погосподарські книги за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 інформація відсутня;

- погосподарська книга № 2 з 2011 по 2015 роки (ОР № 0192): ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- погосподарська книга № 2 з 2016 по 2020 роки (ОР № 0193): ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- погосподарська книга № 2 з 2021 по 2025 роки (ОР № 0193): ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.20).

З довідки від 08.09.2023 № 301, виданої Литвинецьким старостинським округом виконавчого комітету Бобрицької сільської ради вбачається, що за даними погосподарського обліку будинок за адресою: АДРЕСА_1 з 1977 року по 2011 рік обліковувався за ОСОБА_2 , а з 2012 року по даний час будинок за цією ж адресою обліковується за ОСОБА_1 . Підстава: погосподарські книги з 1977 року по 2023 рік (а.с.21).

З рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63402620 від 11.02.2022 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 в зв`язку з неможливістю встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно (а.с.22).

Позивач зазначає, що відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати договір купівлі-продажу нерухомого майна в добровільний спосіб, за відсутності у нього правовстановлюючих документів на даний будинок, а тому позивач звернувся до суду та просить визнати дійсним укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.12.2011 та визнати за ним право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (частина 3 статті 640 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, будинку або іншого нерухомого майна, внаслідок якого відбудеться правомірний перехід права власності на таке майно.

Відповідно до статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливо тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 179/9/21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що «для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди».

Істотними умовами договору є предмет, ціна та строк дії. Також істотними умовами вважаються такі умови, на яких наполягає хоча б одна зі сторін договору (стаття 638 ЦК України). Тобто сторони можуть самостійно визначати умови договору, які не повинні суперечити законодавству.

Закон акцентує увагу на тому, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження своїх вимог, позивач наводить вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до змісту яких вбачається, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального свідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як зазначалося судом, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Разом з тим, будь-яких доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину позивачем суду не надано, як власне і не надано самого договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 25.12.2011 між ОСОБА_1 та відповідачем.

Суду також не доведено будь-якими доказами обставин ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Жодних об`єктивних перешкод для нотаріального посвідчення договору (стан здоров`я, виїзд за кордон на постійне місце проживання, втрати будь-якого зв`язку позивача з відповідачами чи інше) судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається. Також не встановлено втрату можливості посвідчення договору купівлі-продажу саме на момент розгляду справи та ухвалення рішення.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивачем не доведено в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять також доказів на підтвердження права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_2 .

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу спірного будинку від 25 грудня 2011 року між сторонами був укладений у простій письмовій формі без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнаний дійсним, оскільки момент його вчинення відповідно до статей 209 та 640 ЦК України пов`язувався з нотаріальним посвідченням. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу не породжує для сторін прав і обов`язків, а позивач не може бути визнаний власником спірного будинку за таким договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та відсутність правових підстав для їх задоволення, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Суд звертає увагу на позицію сторін по суті вимог позову, а саме: визнання позову відповідачем ОСОБА_2 .

Однак, в даному випадку визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог суд оцінює критично, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону з викладених вище підстав, а тому з урахуванням наявних доказів та фактичних обставин справи не може бути єдиною підставою для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 158, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Б . К . Скирда