Справа № 305/1396/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури (особа, яка не брала участі в справі) на рішення Рахівського районного суду від 30 грудня 2019 року (у складі судді Марусяк М.О.) за позовом ОСОБА_1 до Великобичківської селищної ради Рахівського району, третя особа Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, про визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Великобичківської селищної ради Рахівського району, в якому просив визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю торгового комплексу загальною площею 5660.67 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 .

Заявлена вимога обґрунтована такими обставинами.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01.03.2017 р. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2393 га, кадастровий номер 212365500:05:003:0374, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На цій земельній ділянці ОСОБА_1 збудував об`єкт нерухомого майна будівлю торгового комплексу, на будівництво якого ним були отримані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 16.05.2017 р. № 15, видані головним архітектором Рахівського району Закарпатської області.

ТзОВ «Тячів-Буд» було виготовлено робочий проект будівництва торгового центру. Проектна документація за робочим проектом будівництва торгового комплексу в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва пройшла експертизу у ТОВ «Українська Будівельно-технічна експертиза», за результатами якої отримано позитивний експертний звіт від 07.06.2017 р.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 11.01.2019 р. ПП «Харбака Н.Й.», до складу будівель і споруд по АДРЕСА_1 входить торговий комплекс загальною площею 5 660,67 кв. м.

Відповідно до звіту технічного обстеження торгового комплексу, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2 , за результатами технічного обстеження об`єкта встановлено, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій будівлі торгового комплексу задовольняє вимоги міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівлі за його функціональним призначенням як будівля торгового комплексу.

Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки від 04.06.2019 р., складеним ТОВ «Ріалті-О», ринкова вартість об`єкта нерухомого майна торгового комплексу по АДРЕСА_1 складає 305 110,00 грн.

Позивач указує на те, що він не має можливості оформити право власності на зазначене нерухоме майно, оскільки будівництво торгового комплексу вчинено ним без отримання у встановленому законом порядку дозволу (декларації) на право проведення будівельних робіт.

Вважає, що право власності на побудований ним об`єкт нерухомого майна на належній йому земельній ділянці може бути визнано за ним у судовому порядку на підставі частини третьої статті 376 ЦК України.

Зазначає, що визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати прав інших осіб. Розташування побудованої будівлі торгового комплексу не суперечить правилам забудови населеного пункту та вимогам містобудівної документації.

Постановою головного державного інспектора будівельного нагляду управління ДАБІ у Закарпатській області у справі про адміністративне правопорушення від 10.08.2018 року № 112/1007 його притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення будівництва торгового комплексу по АДРЕСА_1 без дозволу на право виконання будівельних робіт у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн. Також постановою головного державного інспектора будівельного нагляду управління ДАБІ у Закарпатській області у справі про адміністративне правопорушення від 30.11.2018 р. № 165/1007 його притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання припису про виготовлення документів на здійснення будівництва торгового комплексу по АДРЕСА_1 у вигляді штрафу у сумі 51 000 грн. Указані суми штрафів сплачені ним до державного бюджету.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.12.2019 р. позов ОСОБА_1 задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю торгового комплексу, загальною площею 5 660,67 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Указане судове рішення мотивоване тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2393 га, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій позивач збудував об`єкт нерухомого майна будівлю торгового комплексу, який відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, дії позивача не порушують прав та інтересів інших осіб, спору стосовно будівлі не має, оскільки відповідач визнав позов.

У жовтні 2020 р. виконувач обов`язків керівника Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право;

-Висновок суду про те, що під час проведення будівельних робіт дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв і скарг із боку Великобичківської селищної ради та від суміжних землекористувачів не надходило, що свідчить про відсутність порушення прав інших осіб цим будівництвом, є безпідставним і документально не підтвердженим;

-Будівництво торгового комплексу запроектовано та почато на земельній ділянці, відведеній не для цієї мети, оскільки цільове призначення такої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

-Згідно з експертним звітом щодо розгляду проектної документації у частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва робочим проектом від 07.06.2017 р. запроектовано загальну площу забудови в розмірі 4688.63 кв. м, а в кінцевому результаті позивач будує торговий комплекс загальною площею 5660.67 кв. м, тобто з істотним порушенням затвердженого проекту;

-Недотримання забудовником усіх норм і правил може нести потенційну загрозу життю і здоров`ю громадян, які будуть відвідувати будівлю торгового комплексу, що є безумовною загрозою порушення інтересів держави.

У письмовому відзиві на скаргу адвокат Рішко П.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Узагальнені заперечення зводяться до такого:

-З огляду на неможливість введення у експлуатацію побудованого позивачем об`єкту нерухомого майна в порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», іншого шляху для оформлення права власності на побудований об`єкт, ніж із використанням правового механізму, передбаченого ст. 376 ЦК України, для позивача не існувало та не існує на цей час;

-Відсутні будь-які підстави для висновку про наявність порушень чи загрози порушень інтересів держави в особі Рахівської райдержадміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування,архітектури та інфраструктури у спірних правовідносинах;

-Звернення прокурора з апеляційною скаргою свідчить про намагання у невстановлений законом спосіб позбавити позивача права власності на об`єкт нерухомого майна, набутого відповідно до закону, непропорційне втручання у мирне володіння майном.

Постановою Верховного Суду від 19.05.2021 р. касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 19.11.2020 р. про повернення апеляційної скарги заявнику задоволено, вказану ухвалу скасовано, а справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як убачається зі змісту постанови ВС, питання представництва прокурором інтересів держави в особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури вже вирішено Верховним Судом і в апеляційному порядку не аналізується.

У судовому засіданні представник прокуратури Андрейчик А.М. підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М., не визнав скарги з мотивів, наведених у письмовому відзиві.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується розпискою (т.3, а.с.34) та довідками про доставку електронного листа (т.3, а.с.36-38).

За таких обставин і зважаючи на неодноразове відкладення розгляду справи за клопотанням сторін та з інших поважних причин колегія суддів вважає необхідним розглянути справу, оскільки правова аргументація відсутніх учасників спору відома та зрозуміла.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у цілому та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові з таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції установив наступні факти й обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2393 га, кадастровий номер 212365500:05:003:0374, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що підтверджується договором купівлі продажу від 01.03.2017 р., укладеним між ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_1 як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С., зареєстрованим у реєстрі за № 357; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 81549750 від 01.03.2017 р.; договором купівлі продажу від 06.10.2016 р., укладеним між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_1 як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С., зареєстрованим у реєстрі за № 1482; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно... №70217844 від 11.10.2016 р.; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101463413 від 25.10.2017 р.

На вказаній земельній ділянці позивачем у 2019 р. був побудований новий об`єкт нерухомого майна будівля торгового комплексу площею 1304,60 кв. м, що стверджується технічним паспортом, виготовленим ПП « ОСОБА_6 » 11.01.2019 р.

Для будівництва цього торгового комплексу були отримані містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки за № 15 від 16.05.2017 р., видані головним архітектором Рахівського району Боднарчук О.В., після чого ТзОВ «Тячів-Буд» було виготовлено робочий проект будівництва торгового центру по АДРЕСА_1 .

Однак, позивач не має можливості оформити право власності на нерухоме майно, оскільки будівництво торгового комплексу було вчинено без отримання у встановленому законом порядку дозволу на право проведення будівельних робіт.

Відповідно до звіту технічного обстеження будівлі торгового комплексу по АДРЕСА_1 , складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2 , за результатами технічного обстеження об`єкту встановлено, що технічний стан конструкцій і будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій будівлі торгового комплексу задовольняє вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівлі за його функціональним призначенням як будівлі торгового комплексу.

Проектна документація за робочим проектом будівництва торгового комплексу в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва пройшла експертизу у ТОВ «Українська Будівельно-технічна експертиза», за результатами якої отримано позитивний експертний звіт від 07.06.2017 р.

Оскільки об`єкт нерухомого майна торговий комплекс, збудовано позивачем на земельній ділянці, належній йому на праві приватної власності, за рахунок особистої праці та власних коштів, визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати прав інших осіб. Цільове призначення земельної ділянки відповідає цільовому призначенню побудованого на ній об`єкту нерухомого майна торгового комплексу.

Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачем об`єкту нерухомого майна у порядку, передбаченому чинним законодавством, свідчать письмові пояснення представника Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Рачкулинець М.Ю. від 05.11.2019 р.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (неналежна оцінка доказів).

Так, згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 р. відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема:про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до усталеного правового висновку Верховного Суду (зокрема, постанова від 19.09.2018 р. у справі № 2-962/2009) суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у наступних випадках:

-право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно;

-на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2393 га, кадастровий номер 212365500:05:003:0374, розташованої по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності), та не оспорюється, що здійснене ним будівництво торгового центру є самочинним будівництвом, оскільки таке проведене без належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

На підставі ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 як власник земельної ділянки обґрунтував позовні вимоги, зокрема, посиланням і на вказану норму права.

Водночас колегія суддів зауважує, що положення ст. 331 ЦК України (набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва), яку застосував суд першої інстанції, у жодному разі (апріорі) не може слугувати підставою для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт.

При вирішенні справи за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи порушуються права інших осіб, чи допущено істотне порушення будівельних норм і правил.

Із приводу першої обставини матеріали справи свідчать, що позивач звертався до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області щодо прийняття у експлуатацію торгового комплексу в АДРЕСА_1 , однак листом від 20.06.2019 р. управління в особі начальника В.Лалакулича повідомило заявника, що Законом № 3696 «Про внесення зміни до пункту 9 розділу V «прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено введення в експлуатацію громадських (торгових) будівель, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт. Водночас запропоновано ОСОБА_1 визнати право власності на збудований об`єкт на підставі рішення суду та відповідно до цього подати декларацію про готовність до експлуатації згідно з додатком № 5 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 р. (т.1, а.с.64).

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що довід апелянта про відсутність судового спору через недотримання заявником позасудового вирішення питання введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва, є необґрунтованим і не заслуговує на увагу.

Щодо інших обставин належить зауважити наступне.

За змістом статей 331, 375, 376, 380 ЦК України правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Так, згідно з вимогами ст. 375 ч.3 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Тобто, дотримання прав інших осіб пов`язане із встановленням факту дотримання будівельних норм і правил, що, як правило, підтверджується висновками експертів, спеціалістів-будівельників та уповноважених органів (висновками державних органів, що здійснюють контроль за дотриманням природоохоронних, санітарно-гігієнічних, протипожежних вимог). Відсутність порушення прав інших осіб доводиться також письмовими поясненнями суміжних землекористувачів, співвласників об`єкта нерухомості, сусідів, актами обстеження органів місцевого самоврядування.

Як видно з матеріалів справи, позивач не довів, а суд першої інстанції не з`ясував ні обставин щодо можливого порушення прав інших (третіх осіб) фактом визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинно збудований об`єкт (п`ятиповерховий торговий центр загальною площею 5660.67 кв. м), ні обставин щодо додержання останнім архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Надані позивачем Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 2017 р., робочий проект будівництва торгового центру від 2017 р., Експертний звіт щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва за робочим проектом від 2017 р. (з додатком), Звіт технічного обстеження будівлі торгового комплексу від 2019 р., Технічний паспорт на будівлю торгового комплексу від 2019 р., довідка Великобичківської селищної ради від 04.07.2019 р. (т.1, а.с.72) і, тим паче, висновок про ринкову вартість об`єкту оцінки на суму 305110 грн. не можуть слугувати такими доказами в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Окрім того, колегією суддів з`ясовано, що:

-згідно з містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки від 2017 р. площа земельної ділянки 0.2393 га, цільове призначення: існуюче для будівництва житлового будинку, а запроектоване для будівництва та обслуговування об`єкту торгівлі, площа забудови 1400 кв. м, тобто торговий центр збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

-Відповідно до техніко-економічних показників робочого проекту будівництва та експертного звіту щодо розгляду проектної документації у частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва за робочим проектом загальна площа об`єкту складає 4688.6 кв. м (т.1, а.с.13-37), однак згідно з технічним паспортом на будівлю торгового комплексу, виготовленим 11.01.2019 р., та Звітом технічного обстеження від 28.05.2019 р. загальна площа будівлі складає уже 5660.67 кв. м, що на 972.07 кв. м більше (т.1, а.с.39-49, 52-60);

- ОСОБА_1 у процесі будівництва (серпень 2018 р. і листопад 2018 р.) двічі притягувався Управлінням ДАБІ в Закарпатській області до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 96 та ч.1 ст. 188-42 КУпАП у виді штрафів, однак установлених порушень не усунув.

На думку апеляційного суду, установлені у справі обставини дають підстави для висновку, що фактично дійсною причиною звернення до суду з цим позовом є використання судового рішення задля неправомірного набуття права власності на нерухоме самочинне збудоване майно або для реєстрації права власності на нерухоме майно в «обхід» встановленого законодавством порядку.

Колегія суддів також відмічає, що самочинне будівництво (у нашому випадку здійснене ОСОБА_1 ) призводить до дезорганізації нормальної діяльності та виконання наданих законом повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю і може призвести до заподіяння такими діями значної шкоди суспільним, державним інтересам та правам громадян.

Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1, п.2, п.3, п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

З приводу розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати, понесені апелянтом за подачу апеляційної скарги в сумі 4576.65 грн. (т.1, а.с.168), належить покласти на ОСОБА_1 (позивача).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, п.2. п.3, п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та інфраструктури (особа, яка не брала участі в справі) задовольнити. 2.Рішення Рахівського районного суду від 30 грудня 2019 року скасувати. 3.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок у відшкодування судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 22.02.2024 р.

Судді: