Справа № 638/900/23
Провадження № 2/638/951/24
08 лютого 2024 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Щепіхіної В.В.,
при секретарі Рєзнік І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 (далі відповідач) суми інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання у сумі 13 833,25 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 012,10 грн. нарахованих за період з 30.04.2021 по 31.01.2022, та суми відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 31 890,36 грн. нарахованих за період з 31.01.2020 по 31.01.2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ "Приват Банк" та 10.08.2017 року підписав Анкету-заяву №б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що дана Анкета разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», що викладені на сайті банка, склали між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Згідно цього договору відповідач отримав у користування кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн.. Відповідач не виконав умови договору щодо повернення коштів. Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №638/6076/21 від 17.11.2022 позовну заяву АТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто тіло кредиту, у стягненні інших нарахувань відмовлено. На підставі зазначеного позивач просить стягнути з відповідача нараховані 3% річних, інфляційні витрати та відсотки за обліковою ставкою НБУ.
Ухвалою суду від 08.02.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про те, що АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник також просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Відповідач ОСОБА_1 відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судові засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив.
Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання без поважних причини, не направили до суду відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти заочного розгляду спраи, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.
Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року позовну заяву АТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н. від 10.08.2017 в розмірі 200 482,15 грн. яка утворилась станом на 11.03.2021. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками - відмовлено.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).
Згідно з ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року.
На підставі вищезазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних витрат у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2022 року, яке набрало законної сили, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення.
Також, судом встановлено, що згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" за кредитною карткою строк кредитування визначений до березня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, суд наголошує, що за загальним правилом, до спливу сроку кредитування чи у разі пред`явлення вимоги позикодавцем в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України останнім нараховуються проценти, що передбачені ст.1048 ЦК України. Після спливу строку кредитування права та інтереси позивача забезпечуються в порядку, передбаченому частиною другою статті 625 ЦК України та ч.1 ст.1050 ЦК України.
Таким чином нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, є правильним саме після спливу строку кредитування, тобто з 01.04.2021.
Позивач до позовної заяви додає розрахунок нарахувань 3% та інфляційних витрат за період з 31.01.2020 по 31.05.2022. Водночас, у позові просить стягнути суми за період за 30.04.2021 по 31.01.2022. Оскільки суд вважає правильним нарахування саме після спливу строку кредитування, то керуючись принципом диспозитивності, суд здійснює наступний перерахунок.
Судом зроблено перерахунок 3% річних:
Період розрахунку: з 30.04.2021 року по 31.12.2021 року - 246 днів
[Проценти] = 200 482,15 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 246 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 4 053,58 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року - 31 день
[Проценти] = 200 482,15 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 31 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 510,82 грн.
Таким чином 3% річних за період прострочення з 30.04.2021 по 31.01.2022 складають 4564,40 грн.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).
Судом зроблено перерахунок суми інфляційних витрат:
У період з 01.05.2021 року по 31.01.2022 року індексація на суму 200 482,15 грн.
[Сукупний індекс інфляції] = 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% = 106,361% (за період Травень 2021 - Січень 2022)
[Інфляційні нарахування] = 200 482,15 грн. (сума боргу) ? 106,361% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 200 482,15 грн. (сума боргу) = 12 752,18 грн.
Таким чином інфляційні витрати за період прострочення з 30.04.2021 по 31.01.2022 складають 12 752,18 грн.
Щодо стягнення з відповідача відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 31 890,36 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з висновками, які сформульовані у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (третє речення першого абзацу частини першої статті 1048 ЦК України). Тобто позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.
Як встановлено судом під час ухвалення заочного рішення від 17.11.2022, договір, який був укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 передбачав сплату відсотків за користування кредитними коштами за ставкою, яка визначена у процентному розмірі, натомість, позивач не довів належними та допустимими доказами заборгованість за нарахованими відсотками.
На підставі зазначеного суд доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині, оскільки підстави для стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Проте, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого ухвалою суду строку. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк.
Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення відповідачу необхідно подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Щепіхіна