Провадження № 2/369/2181/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка Андрія Володимировича, секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу № 369/14712/23 за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про зняття арештів з нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), ОСОБА_2 про зняття арештів з нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3 .

Позивач був зареєстрований та проживав разом зі своєю померлою матір`ю ОСОБА_3 за однією адресою в АДРЕСА_1 з 2005 року, відтак, в силу положень Цивільного кодексу України, вважається таким, що прийняв спадщину.

Однак, позивач не може оформити спадщину, тобто зареєструвати за собою право власності на 1/3 частину житлового будинку за вказаною адресі через наявні арешти, накладені у 2007-2008 роках.

28.06.2023 позивач звернувся до Боярської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після своєї померлої матері ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Боярської державної нотаріальної контори В`ячеслава Прокопенко від 28.06.2023 Позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявними арештами нерухомого майна (домоволодіння).

Представник позивача звертався до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) з заявою про надання для ознайомлення матеріалів виконавчих проваджень, скасування арештів нерухомого майна (домоволодіння) та закриття виконавчих проваджень у зв`язку зі смертю боржника, спливом часу та неподанням кредитором (стягувачем) вимог до спадкоємців померлої ОСОБА_3 .

Листом від 23.06.2023 № 24345 за підписом державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) представника Позивача повідомлено, що виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_3 були завершені 30.12.2011.

Також у вказаному листі зазначено, що матеріали усіх вищевказаних виконавчих проваджень були знищені та рекомендовано представникові Позивача звернутись за вирішенням питання до суду.

Окрім того, вбачається спір про право між законними спадкоємцями померлої ОСОБА_3 її трьома дітьми, одним з яких є позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та їх батьком ОСОБА_2 .

Саме за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 02.08.2011 № 960 була відкрита спадкова справа № 429/2011, матеріали якої були витребувані ухвалою суду за клопотанням представника Позивача та надійшли з Боярської державної нотаріальної контори.

Як вказується в позовній заяві, ОСОБА_2 не має ніякого права на спадкове майно, оскільки шлюб між ним і померлою ОСОБА_3 був розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2006 у справі № 2-1575/2006.

Представник позивача посилається на те, що 19.05.2006 ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні, позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 визнав і просив його розірвати, посилався на необхідність виїзду до своїх батьків у Грузію. Отже, ОСОБА_2 знав про розірвання шлюбу, про наявність судового рішення, однак, цей факт приховав і протиправно звернувся до Боярської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, хоча жодного права на це він не мав, оскільки на дату смерті ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з нею не перебував.

Всього у померлої ОСОБА_3 троє дітей, троє спадкоємців: ОСОБА_1 (Позивач), ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які мають успадкувати домоволодіння по АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/3.

Ухвалою суду у справі від 28.09.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справо до розгляду по суті на 12.02.2024 року.

12.02.2024 року в судове засідання відповідачі, повідомлені належним чином, не з`явились.

12.02.2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. У вказаній заяві представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Дослідивши доводи позовної заяви та обставини справи суд приходить про необхідність задоволення позовних вимог, що зумовлюється наступним.

Предметом даного позову являться вирішення питання про набуття права власності в порядку спадкування за законом сина після смерті матері.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

При тім, успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування.

Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності - є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

До цього, ж пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, розглядаючи даний позов, окрім вищезазначених правових підстав, суд має врахувати, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24/753/0/4-13, в якому висловлено думку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи визначені правові положення, слід зазначити наступне.

Копією паспорту позивача, копією свідоцтва про народження позивача, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підтверджено, що позивач має спадкові права після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не може їх реалізувати за незалежних від нього причин.

Позивач не може оскаржити бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) щодо скасування арешту, оскільки, по-перше, позивач не є стороною виконавчих проваджень, а, по-друге, виконавчі провадження, у яких були накладені арешти на спадкове майно знищені, що відповідає положенням «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/15, згідно якого строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, після чого вони підлягають знищенню.

Беззаперечним є те, що в межах даного позову, Позивачем доведено, що його померла мати ОСОБА_3 мала у власності домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке увійшло до обсягу спадкового майна після її смерті і на зазначене домоволодіння були накладені арешти під час примусового виконання її боргових зобов`язань, але в зв`язку з її смертю таке виконання стало неможливим.

Саме у зв`язку зі смертю боржника у виконавчих провадженнях (що саме і було підставою для накладання арештів на спадкове мано) виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, тобто неможливо стягнути борг з боржника в зв`язку з його смертю і в даному випадку це є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і відповідає положенням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13.

Також, в силу знищення матеріалів виконавчих проваджень, не вдається за можливе дізнатись про те хто був стягувачем у цих виконавчих провадженнях, які суми боргу були наявні, по яких саме зобов`язаннях померлої ОСОБА_3 .

Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємець померлої ОСОБА_3 , Позивач, позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Саме задля захисту свого порушеного права власності Позивач і звернувся з позовом до суду.

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст. ст. 15, 16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, який у своїй постанові від 12.12.2018 по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

До цього ж, суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями Закону України «Про виконавче провадження» і можуть бути зняті за рішенням суду у певних випадках (ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вирішуючи позов таким чином, суд також має застосувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст. 10 ЦПК України.

Вирішуючи даний позов, суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлене право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивача немає, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку слід вважати правильним, таким що не порушує інтереси сторін справи, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

У відповідності до частин 2-4 ст. 1281 Цивільного кодексу України у редакції чинній на час відкриття спадщини, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він довідався або міг дізнатись про відкриття спадщини пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Враховуючи наведені обставини, слід дійти висновку, що стягувач (стягувачі) протягом шести місяців жодних вимог до спадкоємців ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, не заявив.

За таких обставин та у відповідності до ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України, кредитор, який не пред`явив вимоги до спадкоємців у встановлений строк, позбавлений права пред`явити вимоги до спадкоємців про виконання ними зобов`язання боржника у межах частки отриманої ним спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи з наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника фізичної особи. Закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження.

Проте, з матеріалів виконавчого провадження та змісту постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 УШ (у зв`язку із смертю боржника) вбачається, що арешт, накладений на його майно, не знятий.

Враховуючи зазначене, а також ту обставину, що кредитор (стягувач) втратив право вимоги до спадкоємців боржника у зв`язку із пропуском строку пред`явлення вимоги, слід дійти висновку, що наявність записів про арешт належного спадкодавцеві нерухомого майна, яке є предметом спадкування, перешкоджає у реалізації прав позивача на оформлення його спадкових прав за законом після смерті спадкодавця померлої матері позивача ОСОБА_3 .

Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна, що є предметом спадкування. Такий висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.02.2010 року у справі № 664/14/19.

В частині вимог позивача до свого батька ОСОБА_2 , який ініціював відкриття спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2006 у справі № 2-1575 було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.06.1993 у сільраді с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 26.

Таким чином, станом на 25.03.2011 року, ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з померлою ОСОБА_3 не перебував, отже права на спадщину за законом на майно останньої не має.

З матеріалів спадкової справи, наданої Боярською державною нотаріальною конторою вбачається, що померла ОСОБА_3 мала трьох дітей: ОСОБА_1 (Позивач), ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що три особи мають статус спадкоємців померлої ОСОБА_3 і тільки вони мають право успадкувати за законом її майно, зокрема, домоволодіння по АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/3. Інших спадкоємців за законом померлої ОСОБА_3 судом не виявлено.

Відповідач ОСОБА_2 , ініціатор спадкової справи № 429/2011, як вже було зазначено судом з посиланням на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2006 у справі № 2-1575, права на спадкування за законом майна померлої ОСОБА_3 не має.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 81, 89, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про зняття арештів з нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Зняти арешти, обтяження, заборони з нерухомого майна домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 12556687), належного померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , накладені на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2007 (реєстраційний номер обтяження: 5765171), постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області від 07.03.2008 (реєстраційний номер обтяження: 6819939), постанови АА 202814 Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області від 31.10.2008 (реєстраційний номер обтяження: 8137107).

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , на 1/3 (одну третю) частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 12556687).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.02.2024 року.

Суддя А.В. Янченко