Провадження № 2/202/2334/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/17485/21

за позовом

ОСОБА_1

до

Приватного акціонерного товариства

«Новокраматорський машинобудівний завод»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про стягнення моральної шкоди,

заподіяної професійним захворюванням на виробництві, -

за участю:

представника відповідача адвоката Вараксіна О.М. (в режимі ВКЗ)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління виконавчої дирекцій Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила що вона з 28.09.1973 р. до 19.10.2006 р. працювала у Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ «НКМЗ»), з 16.05.1989 безперервно працювала формувальником машинного формування у чавуноливарному цеху ПрАТ «НКМЗ».

За час праці на ПрАТ «НКМЗ» вона отримала професійне захворювання, яке їй вперше встановили 12 вересня 2006 року, оскільки її праця була зі шкідливими та небезпечними умовами, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень пилу, шуму, вібрації.

Внаслідок професійного захворювання та погіршенням здоров`я вона вимушена була звільнитися за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

Після медичного обстеження в обласній клінічній лікарні професійних захворювань у м. Донецьк, центральна лікарсько-експертна комісія склала висновок від 12.09.2006 р. про встановлення в нього професійного захворювання: вібраційна хвороба другого ступеню синдром вегето-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок з дистрофічними порушеннями у кістках рук у вигляді ДОА між фалангових суглобів, грибовидної деформації головок променевих кісток з больовим синдромом, кістка видних просвітлень у лівій головчастій кістці, головці ІІ п`ясної кістки правої кисті і головці V пястної кістки зліва, кістки трапеції справа, у правій полумісячної кістки, еностаза у нігтьовій фаланзі ІІІ пальця лівої кістки, периферичний ангіодістонічний синдром зі схильністю до акроангіоспазмам.

16.10.2006 обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія у м. Слов`янськ провела медичне обстеження позивача та визнала її захворювання професійними з 30% втрати працездатності, а також встановила третю групу інвалідності.

12.07.2007 позивач знову пройшла обстеження МСЕК у м. Донецьк, та згідно висновку її захворювання визнано професійним та безстроковим (хронічним) з 30% втрати працездатності, та підтвердила третю групу інвалідності (професійне захворювання).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 вересня 2006 року за формою П-4 було встановлено, що професійне захворювання виникло під час її праці формувальником, коли вона підлягала дії комплексу шкідливих виробничих чинників: пилу, шуму, вібрації. Так рівень вібрації складав 120 дБ, при ГДР=112 дБ, рівень шуму складав 100 дБА при ГДР=80 дБА, пил 4,8 мг/м при ГДК=4 мг/м.

У пункті 17 акту, встановлено обставини виникнення професійного захворювання, а саме у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а саме локальної вібрації, концентрації та рівні яких перевищували гранично допустимі.

У пункті 18 акту, начальнику чавуноливарного цеху запропоновано перелік необхідних заходів, направлених на ліквідацію виникнення професійних захворювань.

Періодично, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, вона змушена знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу лікування їй встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого, їй для підтримки здоров`я необхідно проходження медикаментозного лікування та санаторно-курортного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я вона неодноразово проходила курси лікування, а саме: у місцевих лікарнях м. Краматорська по одному разу на рік з 2006 по 2009 рік та у 2014 році, а також у клінічній лікарні профзахворювань м. Донецька шість разів з 2006 р. по 2013 р.

Також вона змушена звертатись до лікарів за консультацією, реабілітацією та рекомендаціями лікування, які підтверджували її захворювання та призначали лікування.

У зв`язку з отриманим нею професійним захворюванням вона зазнала фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання їй моральної шкоди. На час захворювання та звільнення їй було 55 років, це пора зрілості. Вона будувала плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів, але цьому завадила хвороба, стан її здоров`я є невідновним, внаслідок чого вона отримав психологічну травму. Внаслідок такого захворювання змінився її життєвий уклад, життя зазнало суттєвих змін: вона частково втратив працездатність, обмежений під час вибору місця праці, час від часу відчуває фізичну біль у суглобах, погано спить, не витримує тривалий фізичних навантажень. Її стан здоров`я дуже незадовільний, вона не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, хвороба позбавила її можливостей реалізації своїх звичок та бажань, тому змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода, яка заподіяна їй, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала безпосередньо під час роботи та які відчуває і на теперішній час.

Просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» моральну шкоду, заподіяну внаслідок професійного захворювання на виробництві, у розмірі 35 000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2023 прийнята позовна заява до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, але в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без її участі, також представником позивача надано до суду клопотання про проведення судового слухання без участі позивача та його представника, вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «НКМЗ» Вараксін О.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також підтримав раніше наданий відзив на позовну заяву, а потім письмові пояснення, в яких зазначено, що в позовній заяві позивач зазначає, «що діями ПрАТ «НКМЗ», який не забезпечив безпечні умови праці, їй заподіяно моральну шкоду», але така думка є помилковою і спростовується тим, що у ч. 6 ст. 153 КЗпП України передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже, діюче законодавство допускає використання небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці у разі неможливості повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

Дотримуючись вищенаведених норм закону, відповідач одержав від Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та дозвіл на продовження виконання робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці», під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Пільги і компенсації за важкі та шкідливі умови праці, на які має право працівник, закріплені в ст. 7 Закону України «Про охорону праці», а саме, працівники безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі.

На виконання ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці», відповідач проінформував позивача ОСОБА_1 під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, що підтверджується наказами про прийняття на роботу. Таким чином, позивач усвідомлювали наслідки такої роботи та добровільно на неї погодилась.

Крім того, відповідач неухильно забезпечував надання позивачу пільг та компенсацій за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням, хоча безкоштовне харчування флормувальників не передбачене законодавством.

З вищенаведеного вбачається, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив їй пільги та компенсації, гарантовані законом.

У позові позивач ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях. Але жодних доказів щодо наявності цих обставин вони не наводять та не додають до позовної заяви.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України, «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Всі виробничі потужності відповідача розташовані в місті Краматорськ Краматорського району Донецької області, що підтверджується інформацією з реєстру.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, територіальні громади Краматорського району Донецької області включені до переліку територій можливих бойових дій.

Зазначив, що місто Краматорськ систематично піддається ракетним та артилерійським обстрілам, через що пошкоджені виробничі цехи та інше майно ПрАТ «НКМЗ», що унеможливлює роботу підприємства, здійснювати виробничо-господарську діяльність. У зв`язку з чим, наказом Генерального директора від 28.02.2022 №64 діяльність ПрАТ «НКМЗ» тимчасово призупинена.

Таким чином, протягом 2022-2023 р.р., обстрілами збройних сил РФ ПрАТ «НКМЗ» завдано значну матеріальну шкоду загальний розмір якої складає 659 531 838,96 грн.

Вважає, що неправомірне стягнення грошової компенсації моральної шкоди з відповідача суттєво вплине на матеріальний стан підприємства, який вже погіршився у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та вимушеним призупиненням виробничо-господарської діяльності підприємства, що в подальшому призведе до несплатоспроможності відповідача.

Крім того, аналізуючи наданих позивачем медичних документів, вважає, що позивачем не доведено належним і допустимими доказами наявності моральної шкоди спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача, а тому позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання представник третьої особи ОСОБА_3 не з`явився, але в матеріалах справи є заява про розгляд справи буз участі представника третьої особи, у письмових поясненнях зазначив, що потерпіла на виробництві ОСОБА_1 перебуває на обліку в Краматорському відділенні з 16.10.2003 р. За висновком МСЕК від 12.11.2007 р. потерпілій ОСОБА_1 встановлена стійка втрата працездатності 30% та 3 група інвалідності безстроково, внаслідок професійного захворювання, що стався на підприємстві ПАТ «НКМЗ».

Постановою Краматорського міського відділення Фонду позивачу ОСОБА_1 була призначена одноразова допомога у сумі 20200,00 грн. та щомісячні страхові виплати у сумі 1274,88 грн., а з 29.03.2021 р. призначена страхова виплата у розмірі 4136,55 грн. Також, постановою Краматорського міського відділення від 20.06.2019 ОСОБА_1 призначено санаторне-курортне лікування.

За таких обставин вважає, що Краматорське міське відділення права потерпілого не порушувало, оскільки діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. Просив розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 28.09.1973 р. по 19.10.2006 р. працювала формувальником машинного формування у чавуноливарному цеху ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09.10.2006 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_1 , якій встановлений діагноз: вібраційна хвороба другого ступеню, синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з дистрофічними порушеннями у кістках рук, периферичний ангіодістонічний синдром зі схильністю до акроспазмам. За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача ОСОБА_1 у зв`язку з тривалою роботою в умовах дії шкідливих виробничих чинників, в тому числі локальної вібрації, рівні якої перевищували норми ГРД за ДНС «Державні санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку».

16.10.2006 р. обласна профпатологічна медико соціальна експертна комісія м. Донецька визначила ступінь втрати професійної працездатності 30 (тридцять)% з 16.10.2006 р. з потребою у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 № 048839.

Крім того, 12.11.2007 р. обласна профпатологічна медико соціальна експертна комісія м. Донецька визначила 3 групу інвалідності з 17.10.2007 р. безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією серії ДОН-04 № 050509.

З 16.10.2003 р. позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Краматорському міському відділенні управління ВД Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Постановою начальника Краматорського міського відділення управління ВД ФСС України в Донецькій області від 29.03.2021 р. позивачу ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату з 01.03.2021 р. безстроково у сумі 4136,55 грн.

З виписок з медичних карт вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово проходила клінічні обстеження і знаходилася на лікуванні у медичних установах м. Донецька та м. Краматорська та проходила курси лікування від професійних захворювань: виписка № 6048 із історії хвороби, виданої 3 неврологічним відділенням Обласної клінічної лікарні профзахворювання м. Донецька про проходження лікування з 29.08.2006 р. по 14.09.2006 р.; виписка № 475 із історії хвороби, виданої 3 неврологічним відділенням Обласної клінічної лікарні профзахворювання м. Донецька про проходження лікування з 19.01.2006 р. по 01.02.2006 р.; виписка № 6843 із історії хвороби, виданої 3 неврологічним відділенням Обласної клінічної лікарні профзахворювання м. Донецька про проходження лікування з 09.10.2007 р. по 23.10.2007 р.; виписка № 6300 із історії хвороби, виданої 3 неврологічним відділенням Обласної клінічної лікарні профзахворювання м. Донецька про проходження лікування з 17.09.2008 р. по 30.09.2008 р.; виписка № 1932 із історії хвороби, виданої 3 неврологічним відділенням Обласної клінічної лікарні профзахворювання м. Донецька про проходження лікування з 21.03.2011 р. по 01.04.2011 р.; виписка № 1363 із історії хвороби, виданої 3 неврологічним відділенням Обласної клінічної лікарні профзахворювання м. Донецька про проходження лікування з 19.02.2013 р. по 06.03.2013 р.; виписка № 5693 із історії хвороби, виданої ТО-1 МЛ №3 м. Краматорська про проходження лікування з 01.08.2006 р. по 14.08.2006 р.; виписка № 694 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром №2 МЛ №3 м. Краматорська про проходження лікування з 11.04.2007 р. по 21.04.2007 р.; виписка № 1521 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром №2 МЛ №3 м. Краматорська про проходження лікування з 21.08.2008 р. по 03.09.2008 р.; виписка № 887 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром №2 МЛ №3 м. Краматорська про проходження лікування з 01.06.2009 р. по 12.06.2009 р.; виписка із історії хвороби, виданої денним стаціонаром №2 МЛ №3 м. Краматорська про проходження лікування з 24.06.2011 р. по 07.07.2011 р.; виписка № 770 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 30.05.2012 р. по 11.06.2012 р.; виписка № 1760 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 15.11.2013 р. по 29.11.2013 р.; виписка № 1264 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 22.01.2015 р. по 02.02.2015 р.; виписка № 547 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 10.02.2016 р. по 19.02.2016 р.; виписка № 1288 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 04.04.2017 р. по 14.04.2017 р.; виписка № 530 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 07.02.2018 р. по 16.02.2018 р.; виписка № 661 із історії хвороби, виданої денним стаціонаром для дорослих КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Краматорська про проходження лікування з 12.02.2019 р. по 22.02.2019 р.; епікриз виданий завідуючим відділенням ДП «Санаторій «Гурзуфський» про проходження лікування з 09.04.2010 р. по 30.04.2010 р.; виписка № 98 із історії хвороби, виданої лікуючим лікарем ДП «Клінічний санаторій ім.. Горького» м. Одеса про проходження лікування з 03.06.2016 р. по 26.06.2016 р.; виписка із історії хвороби, виданої лікуючим лікарем підприємства «Санаторій «Східницькі Карпати» про проходження лікування з 02.07.2019 р. по 25.07.2015 р.

Як видно з наданих представником ПрАТ «НКМЗ» документів, Приватному акціонерному товариству «Новокраматорський машинобудівний завод» неодноразово надавався дозвіл на початок, продовження та виконання роботи підвищеної небезпеки, останній дозвіл діє з 30.09.2017 року до 30.09.2022 року.

На підставі ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків відшкодовується у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства (власника або уповноваженого ним органу) за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті вбачається, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Також, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обов`язком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків в ПрАТ «НКМЗ», а тому наявні підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст.23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9 рп./2004, згідно з яким, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлені позивачами вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просила потерпіла. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивачів, ступень втрати професійної працездатності позивача ОСОБА_1 в розмірі 30%, що позивач є інвалідом 3 групи, тривалість її лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, та вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «НКМЗ» на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 20 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, буд. 5; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч грн 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, буд. 5; ) на користь Держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений суддею 26.02.2024.

Суддя А. О. Михальченко