Провадження № 2/727/36/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

01 березня 2024 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд міста Чернівців у складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю:

секретаря судових засідань - Васківчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі за текстом АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним між ними кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що monobank це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. 07 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з відповідною анкетою - заявою, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим станом на 19 вересня 2023 року має заборгованість в сумі 17927,19 грн. гривень, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіла кредиту) та яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

13 лютого 2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача адвоката Кравчука Д.В., в яких він просить відмовити у позові АТ «Універсал Банк», оскільки з наданого останнім розрахунку заборгованості відповідача неможливо достовірно встановити рух коштів, які були надані останньому у користування на підставі договору кредиту, а також яким чином ця заборгованість виникла.

21.02.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на пояснення представника відповідача від 13.02.2024 року, в яких зазначив, що використання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку останнього, а заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 07 березня 2019 року, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 баланс складає (мінус) - 1 827.19 грн., а його заборгованість дорівнює 17 927.19 грн. та складається з повністю використаного Боржником кредитного ліміту у сумі 16 100.00 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить 1 827.19 грн.

У судові засідання представник АТ «Універсал Банк» не з`явився, проти розгляду справи в його відсутність не заперечував.

Відповідач та його представник до суду також не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дати, місце та час проведення судових засідань. Разом з тим, 13.02.2024 року адвокат Кравчук Д.В подав до суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність та у відсутність відповідача.

За таких обставин, враховуючи неявку сторін та їх представників, та на підставі ч.ч.1,3 ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу по суті без їх участі та не фіксувати судовий процес за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

07 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (Monobank). Відповідно до умов цієї анкети-заяви банк відкрив позичальникові поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на цей поточний рахунок у початково визначеному розмірі 20 000 гривень.

В анкеті-заяві позичальника зазначено, що ОСОБА_1 її підписанням підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови.

Також у п.6 анкети-заяви від 07 березня 2019 року відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (за цифрово-словесним шифром, зазначеним у заяві), що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису.

До позовної заяви банк додав витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», затверджених рішенням Правління банку, редакція набрала чинності з 27 листопада 2021 року.

Відповідно до довідки про наявність рахунку від 16.02.2024 року ОСОБА_1 було видану картку, тип рахунку: чорна, рахунок: НОМЕР_1 , активна до 03/29.

З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим ОСОБА_1 кредиту (тілом кредиту) становить 17927,19 гривень.

Крім того, з цього розрахунку вбачається, що відповідачу була встановлена процентна ставка у розмірі 37,2 % на поточну заборгованість, та 0 % на прострочену заборгованість.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон), згідно зі статтею 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, враховуючи, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень, викладене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Факт підписання самої анкети-заяви від 07 березня 2019 року та отримання кредитних коштів у розмірі встановленого кредитного ліміту в сумі 20 000 грн. відповідачем не оспорюється.

Проте, наявні в матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а тому, згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови і правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг, містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги.

У матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту, Інформації щодо користування виданою йому карткою, Паспорту споживчого кредиту та їх підписання відповідачем відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з зазначеними позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення вартості кредиту, а також Тарифами та Інформацією щодо користування виданою йому карткою.

Отже, суд приходить до висновку, що вказані позивачем Правила та умови кредитування та Паспорт споживчого кредиту не є складовими кредитного договору від 07 березня 2019 року, укладеного шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви, крім того, в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Крім того, долучений витяг із Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів мonobank І Universal Bank, затверджений Протоколом Правління № 46 від 24.11.2021. А враховуючи, що відповідачем підписано Анкету-заяву 07.03.2019 року, то посилання позивача на ознайомлення ОСОБА_1 із вказаними Умовами є безпідставними.

Предметом позову АТ «Універсал Банк», зокрема, є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Звертаючись до суду з позовом, банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду відповідний розрахунок станом на 19.09. 2023 року. При цьому, як вбачається з останнього, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, про що зазначалось вище, АТ «Універсал Банк» здійснювалось їх нарахування та списання не відповідно до положень частини 1 статті 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі 37,2% (поточна ставка) за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором №б/н від 07.03.2019 року, укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 станом на 19.09. 2023 року заборгованість останнього за тілом кредиту складає 17927,19 грн. (а.с. 6).

Згідно даних виписки щодо руху коштів по картціОСОБА_1 НОМЕР_2 за період з 07.03.2019 року по 19.09.2023 року вбачається, що він користувався кредитною картою, кредитними коштами, також Банком здійснювалось автоматичне списання відсотків, щомісячних платежів, що теж враховано позивачем як заборгованість за тілом кредиту, проте фактично такою не є, оскільки умови щодо їх нарахування та списання сторонами у встановленому законом порядку не погоджувалися.

Сума витрат за вказаний у позові період складає 80 446, 62 грн., сума зарахувань - 62 519, 43 грн.

За результатом проведеної судом перевірки вищезазначеного розрахунку заборгованості відповідача встановлено, що сума відсотків та щомісячних платежів, які були списані Банком, і які не були узгоджені договором та не погоджені із відповідачем, за весь період користування коштами у загальному розмірі дорівнює 25 567,22 грн., що також вбачається з наданої позивачем виписки по картці відповідача.

Таким чином, зазначаючи про наявність заборгованості за тілом кредиту, позивач самовільно включив в неї нараховані відсотки та щомісячні платежі, які фактично погашені позичальником, внаслідок чого банком збільшено заборгованість за тілом кредиту на вищезазначену суму.

За таких обставин суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Отже, судом встановлено, що з наданих ОСОБА_1 фактично коштів останнім було витрачено 80 446,62 грн., а погашено з них 88 086,65 грн. (62519,43 + 25567,22), тобто заборгованість за кредитним договором у нього відсутня, а тому вимоги АТ «Універсал Банк» про її стягнення задоволенню не підлягають.

Оскільки у позові суд відмовляє підстави для стягнення з відповідача витрат позивача на оплату судового збору також відсутні (ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю відмовити .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 березня 2024 року.

СУДДЯ М.Є. Бойко