Справа № 487/2135/16-ц
Провадження № 4-с/487/12/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Лагоди А.А., при секретарі Мамчур К.Е. розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника боржника-адвоката Лазаренко Руслана Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової Олени Олександрівни, заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

Представник боржника (заявника) звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, якою просив: поновити строки на звернення до суду із скаргою; визнати протиправним та скасувати постанову №53761551 від 06.12.2023 про зміну (доповнення) реєстраційних даних; визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Максімової О.О. відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою Миколаївського апеляційного суду №22-ц/812/985/23 від 16.10.2023 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заочне рішення суду від 06.07.2016 в частині розміру заборгованості, нарахованої після 18.12.2011, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю. В іншій частині рішення змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 у розмірі 24222,94дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 629554,21грн. рішення в частині стягнення судового збору змінено, зменшено його розмір з 21569,57грн. до 9443,15грн. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.10.2023 виправлено арифметичну помилку в постанові та зазначено вважати правильним значення суми розміру заборгованості, яку стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» 23674,67дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 615304,67грн., замість неправильного 24222,94дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 629554,21грн. Представник боржника вказує в скарзі, що оригінал постанови було направлено до органу примусового виконання із заявою боржника про закінчення виконавчого провадження №53761551 з підстав п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ. 11.12.2023 від органу примусового виконання на адресу боржника надійшов рекомендований лист із постановою державного виконавця №53761551 від 06.12.2023 про зміну (доповнення) реєстраційних даних. В цій постанові державний виконавець вирішив внести зміни (доповнити) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість резолютивна частина - стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 1 459 541,17грн., зазначити - стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 у розмірі 23674,67дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 615304,67грн. Рішення державного виконавця обґрунтоване з посиланням на ст.ст.8, 18 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 №512/5. В скарзі стверджується, що державний виконавець перебрав на себе повноваження суду щодо внесення змін у виконавчий лист, рішення суду набрало законної сили 16.10.2023 після його перегляду в апеляційному прядку і з цієї дати настали правові наслідки щодо відповідальності встановленої законом за невиконання судового рішення, що призвело позбавлення боржника можливості зменшити борг на розмір стягнутих у виконавчому провадженні та сплатити решту боргу самостійно до відкриття виконавчого провадження, за рахунок чого уникнути стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що свідчить про невиконання державним виконавцем обов`язків за ч.2, 3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищевказане, просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 22.01.2024 скаргу прийнято до судового розгляду.

25.01.2024 на адресу суду від представника стягувача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява в якій останній наголошує, що вчинені державним виконавцем дії у частині відмови у закінченні виконавчого провадження є правомірними та відповідають нормам законодавствам, законодавством закріплено виключний перелік обставин для закінчення виконавчого провадження, що пов`язано з переглядом раніше схвалюваних рішень, їх скасуванню або визнанню такими, що не підлягає виконанню, станом на 24.01.2024 боржник свої зобов`язання за рішенням суду не виконала.

31.01.2024 на адресу суду від державного виконавця Максімової О.О. надійшов відзив на скаргу в якій скаргу не визнає, вважає її необґрунтованою та просить відмовити в задоволенні скарги. У відзиві представник заявника ОСОБА_2 наголошує, що загальна сума стягнення за виконавчим документом по справі № 2/487/1438/16 була зменшена, але не скасована; було повідомлено листом від 06.12.2023 №37023 представника ОСОБА_1 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ст. 39 закону України «Про виконавче провадження», на підставі рішення Миколаївського апеляційного суду по справі № 487/2135/16-ц від 16.10.2023 року, оскільки вимоги закону допускають закінчення виконавчого провадження лише в разі повного скасування судового рішення, тоді як у випадку часткової зміни рішення суду першої інстанції відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження; в діях державного виконавця відсутні порушення норм чинного законодавства, а отже і відсутні підстави для задоволення скарги; на даний момент рішення суду, яке відповідно до Конституції України є обов`язковим до виконання на всій території України, боржником не виконано, заборгованість не сплачена.

08.02.2024 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив від 02.02.2024. У відповіді ОСОБА_1 вказує, що 31.01.2024 суб`єктом оскарження поданий відзив на скаргу зміст якого зведений до посилання на висновки у справах №910/15888/17 та №2320/3560/60, які розглянуті за інших обставин та щодо іншого предмету спору ніж у цій справі. Наполягає на порушення його прав на самостійне виконання рішення поза межами заходів примусу, які не скасовані попре скасування правових підстав до їх застосування, а тому просить задовольнити скаргу.

Представник боржника (заявника) та сам боржник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, проте подали до суду заяву, в якій просили скаргу задовольнити та слухати справу без їх участі.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви просив слухати справу без її участі.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просив слухати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Щодо поновлення процесуального строку для звернення до суду з скаргою.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скаржник зазначає, що оскаржувану постанову отримано засобами поштового зв`язку 11.12.2023, скаргу вперше подано через канцелярію суду 21.12.2023. 26.12.2023 оприлюднена ухвала Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.12.2023 про повернення скарги без розгляду в зв`язку з відсутністю доказів її надсилання учасникам справи. У той же день усунено вказаний недолік та подано нову редакцію скарги з урахуванням вимог ухвали суду від 22.12.2023.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, крім того встановлено, що автоматичний розподіл скарги відбувся 19.01.2024 після її надходження до суду засобами поштового зв`язку.

Враховуючи наведене пропуск звернення відбувся з поважних причин та він підлягає поновленню.

Щодо заявлених вимог по суті.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 448 ЦПК України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2016 по справі №487/2135/16-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 в розмірі 55327,88 дол.США., що в гривневому еквіваленті складає 1437971,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом 18834,51 дол.США., заборгованість по процентам за користування кредитом 12561,56 дол.США, заборгованість з комісії за користування кредитом 2494,80 дол.США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 21437,01 дол.США, 21569,57грн. судового збору.

22.12.2016 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. звернувся до суду з заявою про видачу і направлення рішення суду та виконавчого листа у цивільній справі №487/2135/16-ц за адресою:м. Дніпропетровськ, вул. набережна Перемоги, 50.

17.01.2017 Заводським районним судом м. Миколаєва адресовано ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення суду з виконавчим листом № 2/487/1438/16 про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 1 459 541,17грн.

16.10.2023 постановою Миколаївського апеляційного суду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2016 року в частині розміру заборгованості, нарахованої після 18.12.2011, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог за безпідставністю. В іншій частині рішення змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 у розмірі 24222,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 629554 грн. 21коп. Рішення в частині стягнення судового збору змінено, зменшено її розмір з 21569,57 грн. до 9443,15 грн.

16.10.2023 ухвалою Миколаївського апеляційного суду виправлено арифметичну помилку в постанові та зазначено вважати правильним значення суми розміру заборгованості, яку стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» 23674,67дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 615304,67грн., замість неправильного 24222,94дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 629554,21грн.

06.12.2023 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової О.О. внесено зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження №53761551, а саме: замість резолютивної частини «стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 1 459 541,17грн.», зазначити резолютивну частину «стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.08.2005 у розмірі 23674,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 615 304,67грн.», замість сума коштів до стягнення за ВД: 1459541,17 зазначити сума коштів до стягнення за ВД: 615304,67 грн., замість сума коштів (еквівалент у гривні): 1459541,17 грн. зазначити сума коштів (еквівалент у гривні): до стягнення за ВД: 615304,67 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.2 ч.1 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5, автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно п.4 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи.

Відповідно до п.7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 512/5, постанова як окремий документ містить вступну частину із зазначенням резолютивної частини документа.

Виходячи із вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що до Автоматизованої системи виконавчого провадження вносяться повні дані виконавчого документа, зокрема й його резолютивна частина. Оскільки усі процесуальні документи виконавчого провадження виготовляються саме з допомогою АСВП внесення даних до Системи має важливе значення для повного та ефективного проведення виконавчих дій.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання скаржника на те, що в даному випадку державний виконавець мав закрити виконавче провадження в силу п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними, оскільки вказана норма не передбачає такого обов`язку в разі зміни рішення на підставі якого виданий виконавчий документ.

За змістом статті 451 ЦПК України судовому захисту шляхом визнання дій державного виконавця неправомірними підлягає лише порушене право заявника.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Твердження в скарзі, що діючи у такий, незаконний спосіб державний виконавець фактично позбавив боржника можливості зменшити борг на розмір сум стягнутих у виконавчому провадженні та сплатити решту боргу самостійно до відкриття виконавчого провадження, за рахунок чого уникнути стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, інших заходів примусового виконання (на майбутнє) не знаходять свого підтвердження та не узгоджуються з дійсними обставинами справи та чинним законодавством, оскільки рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» 23674,67дол.США, що в гривневому еквіваленті станом на 05.04.2016 складає 615304,67грн.

Європейський суд з прав людини, практика якого є джерелом права для застосування судами України згідност.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», неодноразово наголошував на провідній ролі принципу «обов`язковості судових рішень» - право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним,і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (Рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п. 40).

Суд вважає, що приймаючи постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даний у ВП №53761551 від 06.12.2023, державний виконавець діяв в межах та порядку визначених чинними нормативно - правовими приписами, виправляючи допущені недоліки при внесені даних до автоматизованої системи виконавчого провадження, що в свою чергу не може вважатись діями, що вчинені поза межами компетенції та повноважень державного виконавця. Виходячи із цього такі дії державного виконавця не можуть бути визнані неправомірними, а процесуальний документ - скасований.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга представника боржника-адвоката Лазаренко Руслана Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 13, 447-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику боржника-адвокату Лазаренко Руслану Миколайовичу пропущений строк для звернення зі скаргою.

Скаргу представника боржника-адвоката Лазаренко Руслана Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максімової Олени Олександрівни, заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-ти днів з моменту складення повного судового рішення.

Суддя А.А. Лагода