САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/258/24
Провадження №2-о/726/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., за участю секретаря судових засідань Колісник А.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису у якій зазначає, що12.06.2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У період шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, у неї є дитина від першого шлюбу ОСОБА_5 . Разом вони проживають по АДРЕСА_1 .

Вказує також, що нещодавно звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Причиною цього стало неодноразове вчинення домашнього насилля з боку її чоловіка - ОСОБА_2 , щодо неї та дітей. Переконує, що останній систематично чинить щодо неї маніпуляції, залякує, погрожує спалити будинок, принижує, вчиняє психологічний тиск, телефонує та надсилає повідомлення з погрозами у месенджерах. Разом із тим, заявник тривалий час замовчувала факти вчинення щодо неї насильства, боячись людського осуду. Однак, 22.12.2023 року, внаслідок вчинення чоловіком чергового випадку насилля, вона зателефонувала до поліції. У подальшому ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності ча ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після цього, 26.12.2023 року, вона, разом із дітьми, переїхала до Центру доброти мами та дитини «Місто добра», де знаходиться до тепер, отримує психологічну допомогу.

Враховуючи викладене просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким заборонити останньому перебувати у місці її проживання та проживання її трьох дітей строком на 6 місяців, заборонити йому наближатись на відстань не менше 150 метрів до місця проживання її та дітей строком на 6 місяців, заборонити вести телефонні переговори, листування, електронну адресу чи соціальні мережі та контактувати будь-яким іншим способом із нею та дітьми строком на 6 місяців, заборонити особисто чи через третіх осіб розшукувати її та дітей, якщо вона разом із дітьми за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та спілкуватись строком на 6 місяців.

ОСОБА_2 надіслав до суду письмові пояснення із додатками у яких вказує, що з листопада 2023 року, його дружина почала відноситись до нього прохолодно, вчиняти сварки, провокувати на конфлікт. Основною підставою для конфлікту є спір щодо житлового будинку у якому вони проживають, який набули під час шлюбу заявник вказує, що він належить їй особисто, каже, що ОСОБА_2 не має на нього прав і за будь-яких умов не буде проживати у ньому, якщо цього захоче ОСОБА_1 . З того часу дружина стала відсторонена, постійно «сидить у телефоні». Провокуючи сварки, погрожує йому позбавленням прав на будинок, виселенням, змушує відчужити свою частку майна на ї користь, погрожує забрати дітей у випадку невиконання її волі, вказує, що застосує всі доступні їй методи, аби домогтись свого не погребувавши нічим, вказуючи при цьому що вона найняла адвоката, який змусить виконати її вимоги. Під час однієї із сварок, дружина, попередньо підготувавши речі та документи (свідоцтва про шлюб, народження, правовстановлюючі документи на будинок, інше), вийшла з дітьми на вулиці та попрямувала у невідомому напрямку. Як стало йому відомо пізніше, вона, разом із дітьми, знайшла притулок у Центрі «Місто добра», що викликало у нього крайню здивованість. Після цього він терміново поїхав до Центру «Місто добра», де поспілкувався з дітьми, які були щиро раді його бачити, просили забрати їх додому. Поспілкувався і з дружиною, яка вказала, що повернеться додому тільки тоді, коли він виконає її вимоги щодо передачі спільного майна у її власність. Наголошує, що не є кривдником, любить свою сімю та хоче у ній злагоди. Переконаний, що будь-яких підстав для застосування до нього обмежувалиних заходів немає, а тому просить відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

В судовому засіданні заявник та її представник надали пояснення аналогічні викладеним у заяві, наголосили, що ОСОБА_2 є домашнім насильником, особою кривдником, який постійно здійснює психологічний тиск на неї та дітей. Заяву підтримали, просили видати обмежувальний припис стосовно кривдника.

ОСОБА_2 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях, наголосив, що не є домашнім насильником, натомість сам є жертвою насилля з боку дружини, яка погрожує йому відібранням дітей та майна, ображає, негативно порівнюючи його із її попереднім чоловіком. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Пунктом 3 частини 1 статті 350-4 та частиною 2 статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Судом досліджено надані заявником докази, а саме копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.06.2019 року, із якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 12.06.2019 року. У сторін є двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу сімї входить також донька заявниці від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серї НОМЕР_2 від 12.08.2015 року, серії НОМЕР_3 від 06.06.2019 року, серії НОМЕР_4 від 06.07.2021 року.

Судом також встановлено, що заявник, заінтересована особа та діти проживають разом у житловому будинку по АДРЕСА_1 , про що вони не заперечують.

Як вбачається із постанови Кіцманського районного Чернівецької області від 11.01.2024 року, ОСОБА_2 , 22.12.2023 року, близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи за місцем проживання у п`яному вигляді, вчинив словесну суперечку зі своєю дружиною ОСОБА_1 в ході якої ображав її нецензурною лайкою та кілька разів вдарив в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Встановлено також, що з 26.12.2023 року по 22.01.2024 року, ОСОБА_1 та троє її малолітніх дітей проживають у центрі матері та дитини « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Судом також досліджено психологічний висновок, складений директором «Міста добра» та психологом, у якому описано анамнез та обстеження ОСОБА_1 . У висновку описано пояснення ОСОБА_1 , яка зазначає, що її чоловік, ОСОБА_2 систематично вчиняє психологічне насилля щодо неї та дітей, погрожує їй фізичною розправою. Переконує, що діти дуже бояться батька та в жодному разі не бажають повертатись додому. Вказані обставини записані зі слів ОСОБА_1 . Вказаним висновком, рекомендовано забезпечити ОСОБА_1 максимально комфортні та безпечні умови з подальшою роботою по темі домашнього насилля.

Разом із тим, досліджені також і фотозображення, надані ОСОБА_2 . На них зображено ОСОБА_2 разом із трьома дітьми у час, коли він відвідував їх у центрі «Місто добра». На зображеннях, діти радісні, посміхаються, обіймають батька. На інших зображеннях зафіксовано їхню сімю у домашній обстановці та під час відвідування публічних місць.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 6, 7 частини 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

П. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Статтею 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 частини 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Так, відповідно до розділу І «Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», затвердженого спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019, оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства.

Уповноважені органи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству можуть використовувати результати оцінки ризиків під час застосування заходів протидії такому насильству відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Розділом 2 визначено процедуру оцінки ризиків вчинення домашнього насильства за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У разі виявлення будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції у позиції «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи» форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства робить запис про наявність таких чинників/обставин, їхні можливі наслідки та надає інші зауваження щодо них.

У зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Після проведення оцінки ризиків поліцейський уповноваженого підрозділу поліції долучає форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства до матеріалів, зібраних за фактом такого насильства.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду № 726/303/23 від 04.09.2023 року 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі«Левчук проти України»(«Levchuk v. Uкrаіnе», заява № 17496/19) зазначено, що: «там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див. mutatis mutandis, рішення у справі«Ірина Смірнова проти України»(«Irina Smirnova v. Ukrainе»), від 13 жовтня 2016 року № 1870/05, пункти 71 та 89).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Аналізуючи вказані правові норми, судом може бути констатовано, що підставою для винесення заборонного припису стосовно особи, повинні слугувати певні обставини та передумови, встановлені Законом, за виключного існування яких, права кривдника можуть бути тимчасово обмежені.

До таких обставин належить встановлення належних суб`єктів у справі, зокрема кривдника та постраждалої особи. Судом, на підставі постанови Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.01.2024 року, може бути констатовано, що ОСОБА_2 є кривдником, тобто особою, яка вчинила домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 , яка у свою чергу є постраждалою особою.

Суд, у відповідності до ст. 2 ЦПК України, ухвалюючи рішення, повинен керуватись завданнями цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі, серед яких верховенство права, що є широким поняттям та включає в себе і інші елементи правосуддя. Враховуючи вказані вимоги, та застосовуючи їх у даній справі, варто наголосити, що рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Як встановлено вище, оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за фактом вчинення домашнього насильства та долучає форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства до матеріалів, зібраних за фактом такого насильства. Відтак, для обмеження права особи (кривдника) необхідним є встановити ризики, які несе його поведінка для постраждалої особи. Однак суд, вирішуючи справу, не може перебирати на себе повноваження інших особових осіб, уповноважених Законом на проведення оцінки таких ризиків та на власний розсуд заміщувати їх результати власними судженнями чи домислами. Виключно на підставі форми оцінки ризиків, складених уповноваженою особою, у якому міститься ступінь загрози для постраждалої особи, судом може бути прийнято відповідне рішення та визначено необхідний, для захисту останньої, обсяг заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, встановивши при цьому тривалість обмеження таких прав чи виконання обов`язків.

Натомість, заявником не долучено до матеріалів справи відповідних доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, в тому числі у майбутньому, які б, у свою чергу, свідчили про необхідність (чи можливість) застосування того чи іншого обмеження для кривдника у залежності від їх ступеня. Суд вважає за необхідне вказати про те, що наданий психологічний висновок, сам по собі, не є достовірним та достатнім доказом у даному випадку, оскільки у ньому фактично викладені пояснення заявника, передумови її психологічного стану, які виникли в процесі життя, констатація думок, опис поведінки, суб`єктивна точка зору ОСОБА_1 на ситуацію. При цьому будь-яких інших доказів на підтвердження пояснень потерпілої, на які вона зсилається як на підставу для задоволення заяви, суду не надано, що може викликати сумніви у їх достовірності. Викладене також стосується і посилань заявниці про те, що ОСОБА_2 здійснює психологічний тиск на неї шляхом надіслання повідомлень у месенджерах, які містять погрози та залякування. Підтверджень таких посилань, пояснень дітей чи свідків, матеріали справи не містять.

При цьому варто зауважити, що сам по собі факт того, що заявник разом із дітьми тимчасово проживає у центрі «Місто добра», як обґрунтування заявленої вимоги, не доводять необхідності застосування до кривдника обмежувального припису, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Варто також зауважити, що заявник просить заборонити ОСОБА_2 , на строк 6 місяців, перебувати у місці проживання, спілкуватись та наближатись до дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Разом із тим, судом із досліджених доказів не встановлено, що малолітні діти заявника є потерпілими від насилля в сімї, а тому такі вимоги є не обґрунтованими.

Разом із тим, факт вчинення домашнього насилля ОСОБА_2 було встановлено судом тільки у одному випадку, всупереч поясненням заявника про те, що він вчиняє дії, які мають ознаки психологічного та фізичного, систематично. При цьому заявник не вказує часові межі вчинення таких дій, зазначає тільки що це відбувається протягом тривалого часу. Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх, у своїй сукупності доказів, окрім пояснень заявника, про систематичність подібної поведінки ОСОБА_2 яка, наче б то, триває тривалий час, заявником не надано.

При цьому, заявник просить обмежити ОСОБА_2 у реалізації майже всіх можливих (окрім усунення перешкод у користуванні майном), визначених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», прав та покласти на нього обов`язки визначені даною статтею. Окрім того, просить встановити такі обмеження на максимальний строк 6 місяців. Встановлення такого обсягу обмежень у своїй сукупності, є крайнім заходом, навіть у випадку встановлення високих ризиків небезпеки, яка загрожує постраждалій особі та повинні застосовуватись співмірно, виходячи із конкретних обставин.

Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи, виходячи із їхньої оцінки «поза розумним сумнівом». Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

Таким чином, досліджені у справі письмові докази та їх належна оцінка в сукупності дають підстави вважати про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст..ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019, ст.ст. 2, 76-82, 264, 265, 350-2,350-4, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук