ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

справа №766/21260/20

провадження 22ц/819/72/24

22 лютого 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Пузанова Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без виклику сторін) апеляційну скаргу адвоката Шипіленка Романа Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Зуб І.Ю., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04 липня 2018 року, яка станом на 28 жовтня 2020року становить 195568,82грн. (заборгованість за тілом кредиту); вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 04 липня 2018 року підписав заяву №б/н. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на сайті www.privatbank.ua, становлять укладений між ним та банком договір про надання банківських послуг.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах, встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак зобов`язання належним чином не виконав, борг в повному обсязі за тілом кредиту не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 195 568,82 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 04 липня 2018року та 2933,53 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем станом на 28 жовтня 2020 року рахується заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 195 568,82 грн. Оскільки позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, заборгованість за тілом кредиту не повернув, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення наявної заборгованості.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 листопада 2023 року адвокату Шепіленку Р.О. який діє в інтересах ОСОБА_1 , поновлено пропущений строк на звернення з заявою про перегляд заочного рішення від 15 квітня 2021 року, заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, адвокат Шепіленко Р.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, пославшись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2021року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд повною мірою не з`ясував обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому оскаржуване рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим.

Адвокат зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено наявності між ОСОБА_1 та банком договірних зобов`язань; зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати коштів та їх повернення виникли на підставі неукладеного договору; заборгованість за тілом кредиту не підтверджена належними доказами.

Вказав, що Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку», Тарифи банку, розрахунок заборгованості не підтверджують наявність між сторонами договірних зобов`язань та укладення кредитного договору, а наданий розрахунок заборгованості не підтверджує наявність боргу, оскільки не є первинним документом згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими до позовної заяви Тарифами обслуговування кредитних карт, а також Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач був ознайомлений і погодився. Розміщенні на сайті банку Умови та правила надання банківських послуг, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, оскільки цей доказ залежить від волевиявлення однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в ці Умови та правила, Тарифи банку.

На думку адвоката, банк не надав належних доказів того, що відповідач отримав кредитні кошти та в подальшому порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував або неналежним чином виконував кредитні зобов`язання.

Оскільки банк не надав до суду першої інстанції виписку з особового рахунку відповідача, а наявний у справі розрахунок заборгованості є неналежним доказом, який не підтверджує наявність заборгованості та її розмір та не підтверджує здійснення ОСОБА_1 фінансових операцій з кредитними коштами, то у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» просив відмовити.

У заяві (відзиві) на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки відповідає фактичним обставинам справи, які суд перевірив на підставі наданих доказів. Позивач вказав, що згідно поданої ОСОБА_1 04 липня 2018року заяви з позичальником був укладений кредитний договір. Відповідач користувався наданими кредитними коштами, сплачував поточну заборгованість. Проте, починаючи з 23 лютого 2019 року позичальник порушив кредитні зобов`язання з повернення коштів, з приводу чого станом на 28 жовтня 2020 року виникла заборгованість за договором у загальному розмірі 238417,07 грн., з яких 195568,82грн. заборгованість за кредитом; 42848,25грн. - заборгованість по відсотках. Заявлений до стягнення розмір заборгованості підтверджений відповідним розрахунком, який відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий. Розрахунок заборгованості за договором підтверджується випискою по картковому рахунку, долученої до відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до положень ст.369 ч.1 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

04 липня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.16).

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.14,15).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , відповідачу був відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 терміном до 09/18 без встановлення кредитного ліміту, а з 30 лютого 2019 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 100 000,00 грн., який 19 березня 2019року збільшений до 120 000,00 грн., а з 09 серпня 2019 року на суму 200 000,00грн. (а.с.12).

Згідно довідки банку, ОСОБА_1 видавалися кредитні картки: № НОМЕР_2 дата відкриття 04 липня 2018 року з терміном дії 06/19, № НОМЕР_3 дата відкриття 27 лютого 2019 року з терміном дії 02/22, № НОМЕР_4 дата відкриття 21 серпня 2019 року термін дії до 08/22 (а.с.13).

За заявою від 09 серпня 2019року на актуалізацію даних по преміальній карті, підписаною ОСОБА_1 позичальнику був збільшений кредитний ліміт до 200000грн. (а.с.16)

Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 жовтня 2020року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 195 568,82 грн. (а.с.7-11).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Підписанням заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою складають кредитний договір.

Зібраними у справі доказами підтверджено укладення 04 липня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору б/н. Підписанням заяви від 04 липня 2018року відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та тарифів, чим підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Тобто, підписавши заяву відповідач прийняв пропозицію банку на укладення договору, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом.

Відповідно до укладеного договору від 04 липня 2018року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, користувався наданими банком кредитними коштами, протягом періоду з 04 липня 2018 року по 23 лютого 2019року виконував взяті на себе зобов`язання за договором щодо повернення кредиту шляхом поповнення карткового рахунку.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність між сторонами договірних кредитних правовідносин, з приводу чого аргументи відповідача в цій частині колегія суддів визнає неприйнятними.

Апеляційний суд у цій справі не досліджує обставини ознайомлення ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору від 04 липня 2018року саме з доданими банком до позову Тарифами обслуговування кредитних карт, Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк, ознайомлення з якими заперечувала сторона відповідача в апеляційній скарзі, оскільки при зверненні до суду АТ КБ «ПриватБанк» заявляло вимогу про стягнення з відповідача лише заборгованості за тілом кредиту та не пред`являло вимог про стягнення процентів або інших платежів, нарахування та сплата яких регулюється, зокрема зазначеними Умовами та Тарифами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм права передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 195 568,82 грн., АТ КБ «ПриватБанк» послалося на те, що починаючи з 23 лютого 2019року відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів (тіла кредиту), на підтвердження чого надав детальний розрахунок заборгованості станом на 28 жовтня 2020 року. Цей розрахунок банк підтвердив, надавши до відзиву на апеляційну скаргу довідку по особовому картковому рахунку відповідача, який містить детальний перелік усіх фінансових операцій здійснених ОСОБА_1 з наданими кредитними коштами, який в силу положень частини другої статті 367 ЦПК України підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі адвокат Чурилова О.С. правильно зауважив, що наданий банком розрахунок заборгованості згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом (документом, який містить відомості про господарську операцію), який має використовуватися для бухгалтерського обліку господарських операцій підприємства.

Разом з цим, ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), відповідач не спростував викладені у розрахунку заборгованості обставини щодо неналежного виконання ним зобов`язань з повернення кредиту та не надав доказів на підтвердження відсутності у нього боргу за договором або неправильності проведеного позивачем розрахунку.

Перевіривши правильність проведеного АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 липня 2018року, у тому числі, його відповідність довідці по особовому картковому рахунку відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за договором у розмірі 195 568,82 грн.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу адвоката Шипіленка Романа Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2021 року без змін.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу адвоката Шипіленка Романа Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2021року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.В. Пузанова