Справа № 372/5360/14-ц
Провадження 4-с-10/24
ухвала

Іменем України

01 березня 2024 року м.обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Григор`єва К.О.,

представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду скаргу ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, зацікавлена особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2024 року до Обухівського районного суду Київської області звернувсь представник скаржника Шепітько Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 із вищевказаною скаргою. В обґрунтування поданої скарги зазначає, що 20.05.2015 р. старшим державним виконавцем ВДВС Обухівського МРУЮ Зеленевичем О.В. при розгляді заяви про примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.12.2014 р. на підставі якого було видано виконавчий лист №2-1802/14 виданий 09.02.2015 р. Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» боргу в розмірі 20440,04 грн., відкрито виконавче провадження №47614103. 26.08.2016 р. державним виконавцем Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Кокотун В.А. при примусовому виконанні рішення суду від 18.12.2014 р. за виконавчим листом №2-1802/14 виданим 09.02.2015 р., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у зв`язку з чим 04.01.2017 р. до Державного реєстру речових прав (спеціальний розділ) зареєстровано обтяження № 18471387, вид обтяження: арешт нерухомого майна, арешт всього нерухомого майна боржника. 27.04.20218 р. між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №410/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором №001-28108-210613, за яким ПАТ «Дельта банк» стягував з ОСОБА_2 борг за виконавчим листом №2-1802/14. Відповідно до довідки №РІ/О 9880008 від 06.06.2023 р. заборгованість за договором №001-28108-210613 від 21.06.2013 р. ОСОБА_2 погашено повністю, у зв`язку з чим ТОВ «Росвен Інвест Україна» припиняє вчинення будь-яких юридичних та фактичних дій, спрямованих на стягнення боргу, за кредитним договором №001-28108-210613 від 21.06.2013 р. укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта банк», а справу по стягненню заборгованості закрито. 23.01.2024 р. представник скаржника ОСОБА_1 звернувся до начальника Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Гаврилюка О.С. з заявою про зняття арешту з майна ОСОБА_2 08.02.2024 р. була отримана відповідь №10162 від 08.02.2024 р. в якій зазначено, що у відділі перебувало ВП 47614103 з примусового виконання виконавчого листа №2-1802/14 від 09.02.2015 р. 20.05.2015 р. було відкрите виконавче провадження. 26.08.2016 р. винесено постанову про арешт майна боржника. 04.01.2017 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У відділі станом на 08.02.2024 р. відомості про накладення арешту на майно ОСОБА_2 відсутні, так як виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. В зв`язку з цим державний виконавець позбавлений можливості винести постанову про зняття арешту з майна боржника. ТОВ «Росвен інвест Україна» не замінював сторону стягувача у виконавчому провадженні (виконавчому листі), а звернувся до Обухівського районного суду Київської област, який виніс рішення від 21.10.2021 р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №001-28108-210613. У 2023 р. заборгованість за договором ОСОБА_2 погашена повністю, про що було повідомлено Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ). Отже відсутня необхідність в арешті всього нерухомого майна боржника. В зв`язку з цим представник скаржника просив суд визнати бездіяльність начальника Обухівського ВДВС Обухівського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Гаврилюка О.С., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_2 накладеного у ВП №47614103, протиправною. Зобов`язати начальника Обухівського ВДВС Обухівського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Гаврилюка О.С. зняти арешт з усього майна ОСОБА_2 запис про який міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження: 18471387 (спеціальний розділ) зареєстровано: 04.01.2017 реєстратором: Кокотун Вікторія Анатоліївна, Обухівський МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, який накладений у рамках ВП №47614103.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 скаргу підтримали, пояснили, що скаржниця борг погасила в 2023 р., тому підстави для арешту майна відсутні.

Представник Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги заяв, клопотань суду не подав.

Суд, вислухавши пояснення скаржниці та її представника, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_2 вказала, що вона погасила борг перед Стягувачем, у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження №47614103, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою. Стягувачем та представником ВДВС вказані обставини не спростовані.

Виконавчий лист повторно в строки визначені Законом до виконання не пред`являвся.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №47614103, унеможливить в подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому варто також врахувати те, що наявність протягом тривалого часу (7 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На підставі зазначеного, незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За змістом ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі зазначеного суд погоджується із доводами скарги про те, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом скасування арешту та заборони на відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 встановлену постановою Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за № 47614103 від 26.08.2016 року, зареєстроване Державним реєстратором: Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, КиЇвська обл., номер обтяження 18471387.

За таких обставин справи суд задовольняє скаргу ОСОБА_2 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 4, 18, 76-82, 259, 260, 268, 447, 448 ,450, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, зацікавлена особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену постановою Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, за № 47614103 від 26.08.2016 року, зареєстроване Державним реєстратором: Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, КиЇвська обл., номер обтяження 18471387.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.03.2024 р.

Суддя О. М. Зінченко