С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/2814/24
В справі 760/5931/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

25 січня 2024 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Топалової О.Є.

представника Відповідача - адвоката Дзюбенко О.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, поділ спільного майна подружжя.

ІІ. Описова частина

В березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 з вимогами про поділ об`єктів спільної сумісної власності сторін, а саме: квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 .

Справу передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою суду від 27.03.2020 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 14.05.2020 заяву представника Позивачки ОСОБА_1 задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 14.07.2020 за клопотанням представника Позивачки ОСОБА_1 - адвоката Топалової О.Є. витребувано докази.

В липні 2020 року Відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, яку ухвалою суду від 03.08.2020 прийнято до провадження разом із первісним позовом.

В зустрічній позовній заяві Відповідач ОСОБА_1 звернувся з вимогами про визнання об`єктами права його особистої приватної власності: квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , а також про визнання спільною сумісною власністю та про поділ квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована за Позивачкою.

Ухвалою суду від 03.08.2020 задоволено заяву Відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 25.09.2020 задоволено клопотання сторін про врегулювання спору за участю судді, призначено проведення процедури врегулювання спору шляхом проведення спільної відкритої наради за участі судді, провадження в справі зупинено.

Оскільки врегулювання спору за участю судді не відбулося через недосягнення між сторонами відповідного компромісу, ухвалою суду від 26.10.2020 року провадження по справі поновлено. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя передано для визначення складу суду на підставі ст. 33 ЦПК України.

11 грудня 2020 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

Ухвалою суду від 16.12.2020 суддею Коробенко С.В. прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні судом були вирішені всі питання та вчинені процесуальні дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

04 листопада 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 вимоги первісного позову підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечила в повному обсязі.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує наступним:

Вказує, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 з 27.11.2009 по 29.03.2020. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Від цього шлюбу, як зазначає Позивачка, у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають із нею та перебувають на її утриманні.

Як зазначає Позивачка, у період перебування в шлюбі сторонами у спільну сумісну власність, в інтересах сім`ї було придбано три квартири, право власності на які зареєстровано за Відповідачем:

- квартира АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що всі три квартири зареєстровані на ім`я Відповідача ОСОБА_1 , який не визнає її право спільної сумісної власності, Позивачка просить розділити спільне майно з урахуванням інтересів сторін, бажаючи таким чином захистити свої майнові права.

Позивачка зазначала, що з моменту укладення шлюбу сторони спільними зусиллями та коштами набули у власність вищевказане нерухоме майно. Зазначала, що в період шлюбу вона працювала та надавала приватні консультації з дизайнерського оформлення та проведення PR-акцій, а зароблені кошти вкладала в спільний сімейний бюджет. Крім того, Позивачка вказувала, що в період шлюбу вона займалась веденням домашнього господарства, побутом сім`ї та вихованням і доглядом двох спільних дітей.

Звернула увагу, що молодшому сину сторін - ОСОБА_4 - постановлено діагноз «Вади розвитку мовлення (загальне недорозвинення розвитку мовлення І рівня)». В зв`язку з цим, як вказує Позивачка, вона з самого народження сина систематично займається з ним логопедичними заняттями та відвідує лікарів.

В зв`язку з викладеним Позивачка вважає спірне майно спільною сумісною власністю.

Посилаючись на норми ст. 70 СК України, Позивачка просила суд поділити спірне майно в натурі, враховуючи той факт, що з нею проживають та перебувають на її утриманні малолітні діти, один з яких - з особливими потребами, а також, враховуючи неможливість спільного використання майна через неприязні відносини між сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 вимоги первісного позову не визнав, проти їх задоволення заперечував в повному обсязі.

Подав зустрічний позов, в якому вказував, що вважає спірне майно своєю особистою приватною власністю. Посилався на договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , згідно з яким він продав 13.02.2009 належну йому на праві особистої приватної власності 1/2 частку вищевказаної квартири за 50000 доларів США. Крім того, вказував, що його мати подарувала йому грошові кошти в сумі 50000 доларів США. А також посилався на наявність у нього на момент одруження особистих грошових коштів в сумі 60500 євро, які були розміщені на депозитному рахунку, і які було знято ним готівкою з банківського рахунку в 2008 році. Саме за вказані особисті кошти, як зазначив у своєму зустрічному позові ОСОБА_5 , було придбано спірне майно, а тому він вважає це майно його особистою приватною власністю.

Крім того, Відповідач в зустрічному позові заявив вимогу про визнання спільною сумісною власністю та визнання за ним в порядку поділу майна права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на ім`я Позивачки.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що в період шлюбу його колишня дружина ОСОБА_1 продала належну їй квартиру у м. Вишгороді Київської області та на ці кошти придбала вищевказану спірну квартиру АДРЕСА_4 .

Свою позицію ОСОБА_5 мотивує тим, що за період подружнього життя він утримував сім`ю. Звернув увагу на те, що під час шлюбу разом із ним та Позивачкою також проживав і її син від першого шлюбу - ОСОБА_6 , якого він теж фактично утримував протягом тривалого часу.

Відтак, ОСОБА_5 вважає квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Від Позивачки надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона зазначила, що зустрічні позовні вимоги не визнає та проти їх задоволення заперечує в повному обсязі. Зазначила, що сам факт наявності у ОСОБА_2 грошових коштів не свідчить про те, що саме ці кошти були витрачені на придбання спірних квартир.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що вказані грошові кошти були в розпорядженні Відповідача задовго до придбання спірних квартир, та що ці кошти були витрачені на будівництво павільйонів, які перебувають у власності ОСОБА_2 , на ремонт і прибудови до дачного будинку, належного йому, на інші цілі. Звертала увагу на те, що в спірний період у ОСОБА_2 були значні витрати в сумі 25000 доларів США та в сумі 20000 доларів США, що підтверджується документально.

Крім того, Позивачка посилалась на відсутність доказів дарування ОСОБА_7 його матір`ю грошових коштів в сумі 50000 доларів США, про що він вказує у зустрічному позові.

Таким чином, ОСОБА_1 наголошувала на безпідставності вимог про визнання спірних квартир його особистою приватною власністю.

Проти визнання квартири АДРЕСА_4 об`єктом права спільної сумісної власності сторін ОСОБА_1 також заперечувала, наполягаючи на тому, що дана квартира придбана нею за рахунок коштів від продажу нерухомості, набутої до шлюбу, тому являється її особистою приватною власністю.

Зокрема, вказувала, що 16.12.2016 нею отримано спадкові грошові кошти в сумі 65405,77 грн після смерті її матері, а 22.12.2016 нею була продана належна їй на праві особистої приватної власності квартира АДРЕСА_6 за 1025000 гривень. В той же день, як зазначає Позивачка, нею було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 та придбано цю квартиру за вищевказані грошові кошти. Звернула увагу на те, що ОСОБА_8 фактично визнаються ці факти в його заяві по суті справи.

01.09.2020 від Відповідача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав зустрічний позов з підстав, викладених в ньому.

07.09.2020 від представника Позивачки - адвоката Топалової О.Є. - надійшло заперечення на відповідь на відзив, в яких вона підтримала первісний позов та заперечила проти задоволення зустрічного позову з підстав, викладених у первісному позові та відзиві на зустрічний позов.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона є тіткою Відповідача ОСОБА_2 . Знає, що його мати віддала йому її кошти від продажу квартири на АДРЕСА_7 , яка, як їй відомо, була продана за 100000 доларів США. Кошти від продажу квартири протягом тривалого часу зберігалися у ОСОБА_12 , який відшукував вигідні пропозиції на ринку нерухомості, і в результаті через деякий час зміг придбати дві квартири за кошти, отримані від продажу однієї. Свідок зазначила, що їй відомо про те, що мати Відповідача сама попросила ОСОБА_12 записати придбану для неї квартиру на його ім`я.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_12 знає з 1991 року, вони близькі друзі. Відповідач, як вказує свідок, ще до зустрічі із ОСОБА_13 став фінансово забезпеченим, він мав бізнес, свідок неодноразово брав у нього кошти у позику. Знає , що в 2009 році ОСОБА_12 продав трикімнатну квартиру за 100000 доларів США, після чого пару днів жив у офісі. Приблизно в березні 2009 року свідок допомагав йому перевозити речі і тоді бачив, як Відповідач поклав у сейф грошові кошти в сумі 200000 доларів США, тобто вказані грошові кошти у нього були ще до одруження з ОСОБА_13 .

В подальшому, як вказав свідок, зв вказані кошти були придбані дві квартири, одна з яких - однокімнатна - для матері Відповідача, яка сама попросила оформити цю квартиру на ім`я ОСОБА_12 , оскільки інший її син зловживав алкоголем та був ненадійним.

Свідок ОСОБА_11 зазначила, що у неї сусідські відносини з ОСОБА_8 , а їх батьки дружили протягом тривалого часу. Свідок знає, що мати Відповідача - тітка ОСОБА_19 - протягом приблизно трьох років жила в дачному будинку в селі, оскільки квартиру в Києві вони продали. Лише через три роки для неї було куплено нову квартиру за гроші отримані від продажу її частки у старій квартирі, і цю нову квартиру, а її ж наполяганням, було оформлено на ім`я ОСОБА_12 , щоб потім не ділити її під час спадкування.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного.

Статтею 2 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: диспозитивність, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивач, в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявною в матеріалах справи. (Том 1, а.с. 15)

Від шлюбу у сторін народились діти:донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Том 1, а.с. 16, 17).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Безспірно встановлено, що після розлучення батьків діти проживають разом із Позивачкою.

Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі було придбано наступне майно, яке зареєстроване за Відповідачем ( ОСОБА_8 ):

- квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2017;

- квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 16.05.2013, витягом з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2013;

- квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.09.2012, витягом про державну реєстрацію прав від 26.09.2012.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі, презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц, від 27.01.2020 у справі №442/8047/16-ц.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд встановив, що відповідачем ОСОБА_8 не спростовано презумпцію належності спірного майна до спільної сумісної власності.

Наявна в матеріалах справи довідка ПАТ «Дельта Банк» від 17.09.2020 про зняття 03.10.2008 ОСОБА_8 з банківського рахунку грошових коштів в сумі 60500 євро (Том 2, а.с.207-209), з огляду на значний часовий проміжок між подіями, не доводить з належною імовірністю тієї обставини, що спірні квартири, право власності на які набуто в 2012, 2013, 2017 роках, були придбані саме за рахунок цих коштів.

Так само і договір купівлі-продажу від 13.02.2009, згідно з яким Відповідач ОСОБА_5 разом з матір`ю продали належні їм по 1/2 частки квартири АДРЕСА_5 (Том 1, а.с. 177) за 100000 доларів США (по 50000 кожному), не доводить з тих же причин тієї обставини, що спірні квартири придбані саме за рахунок коштів, отриманих в результаті відчуження цього майна.

Не знайшли свого підтвердження й доводи Відповідача ОСОБА_2 з приводу дарування йому матір`ю коштів в сумі 50000 доларів США для придбання ним квартири, оскільки відповідний договір дарування грошових коштів в матеріалах справи відсутній. Крім того, пояснення Відповідача та свідків в цій частині є суперечливими, оскільки неодноразово ними зазначалося, що ці кошти належали матері Відповідача - ОСОБА_15 , а придбана за них квартира лише формально була записана на ім`я ОСОБА_2 , а насправді належала їй.

Сам по собі факт наявності особистих грошових коштів у Відповідача ОСОБА_2 , не доводить його права особистої приватної власності на спірне майно. Визначальною має бути наявність доказів, які свідчить про те, що саме ці кошти були використані на придбання спірних квартир.

Під час розгляду справи, Відповідачем ОСОБА_8 таких доказів до суду не надано.

Показання допитаний у судовому засіданні свідків також не можуть бути взяті до уваги, оскільки у своїй більшості зазначені свідками обставини вони знають з чужих слів. А крім того, показання допитаних свідків так само не можуть підтверджувати джерела походження коштів, за які були придбані три спірні об`єкти нерухомості, право власності на які зареєстроване за Відповідачем.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що спірне майно було набуте за час шлюбу, однак за його власні кошти, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Вирішуючи питання про обгрунтованість зустрічних позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_16 , суд виходить з наступного:

Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 22.12.2016, тобто в період шлюбу, ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги пояснення сторін, враховуючи визнання обставин позивачем ОСОБА_1 , суд встановив наступне:

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2016, ОСОБА_1 отримала в спадщину від своєї матері грошові кошти в сумі 65405,77 гривень. Наявною в матеріалах справи випискою банку від 05.08.2020 підтверджується той факт, що 15.12.2016 відповідачці ОСОБА_1 було виплачено на її банківський рахунок грошові кошти, які нею отримані готівкою у відділенні банку 16.12.2016 (Том 2, а.с. 125-128).

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2008 слідує, що право власності на квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_16 набуто до укладення шлюбу з ОСОБА_8 (Том 2, а.с. 129)

Судом встановлено, що вищевказана квартира АДРЕСА_8 , належна ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, була продана нею 22.12.2016 покупцю ОСОБА_17 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.12.2016 (Том 2, а.с. 130). Згідно з пунктом 3.1. договору купівлі-продажу від 22.12.2016, продаж квартири вчинено за 560000 гривень. Проте у судовому засіданні Позивачка наголошувала, що насправді продаж вчинений за 41000 доларів США, що підтверджується її розпискою як Продавця та нотаріально посвідченою заявою Покупця ОСОБА_17 (Том 2, а.с. 131, 132), і не заперечувалося у судовому засіданні самим ОСОБА_18 .

Судом, також встановлено, що того ж дня, 22.12.2016 Позивачка ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Діамант-Центр» попередній договір № 2К60 купівлі-продажу об`єкту в багатоповерховому житловому комплексі, згідно з яким об`єктом (нерухомим майном) є однокімнатна квартира. (Том 2, а.с. 133-138)

З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Діамант-Центр" 22.12.2016 було виписано рахунок-фактуру № 467 для внесення Позивачкою забезпечувального платежу за квартиру в сумі 1057995 гривень. Згідно з квитанцією № QS52209101 від 28.12.2016 ОСОБА_1 внесла забезпечувальний платіж за квартиру в сумі 1057995 гривень. (Том 2, а.с. 139, 140)

Вищевикладені обставини в порядку ст. 82 ЦПК України визнав Відповідач ОСОБА_5 , зазначивши про це в своєму зустрічному позові а також в усних поясненнях в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи або поясненнях.

Суд оцінює надані ОСОБА_16 письмові докази в сукупності та у взаємозв`язку із визнанням обставин ОСОБА_8 та приходить до висновку, що Позивачкою спростовано презумпцію спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що кошти, отримані у спадщину після смерті матері та від продажу квартири, належної Позивачці, відповідно до ст. 57 СК України були її особистою приватною власністю та були використані на придбання квартири АДРЕСА_4 . Підтвердженням цих обставин слід визнати незначний часовий проміжок між зняттям успадкованих грошових коштів з банківського рахунку Позивачки (16.12.2016), продажем квартири нею в м. Вишгород (22.12.2016), укладенням Попереднього договору №2К60 (22.12.2016) та фактичним внесенням оплати за Договором (28.12.2016).

З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю та поділ квартири АДРЕСА_4 задоволенню не підлягають у зв`язку з наявністю достатніх та належних доказів, що підтверджують набуття квартири Позивачкою в особисту власність.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спір про правовий режим майна, судом встановлено, що квартири, які зареєстровані на праві власності за Відповідачем, є спільно набутим майном подружжя, а тому, первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову в частині вимог про визнання вказаних квартир об`єктами особистої власності ОСОБА_2 слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Здійснюючи розподіл спільного сумісного майна між сторонами, суд керується положеннями ст. 71 СК України та враховує інтереси сторін, їх спільних дітей.

Верховний Суд зазначає, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, з метою найбільш ефективного порядку розподілу спільного сумісного майна (трьох квартир), суд визнає обґрунтованою вимогу Позивачки про визнання за кожною із Сторін права власності на окрему квартиру, а також про визнання права спільної часткової власності (в рівних частках) на третій неподільний об`єкт нерухомого майна (квартиру). Так, суд вважає доцільним, з урахуванням вартості об`єктів нерухомого майна, здійснити поділ наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42 кв.м;

- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 39,50 кв.м;

- визнати за Сторонами у рівних частках (по 1/2 частці) право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,5 кв.м.

При цьому, суд враховує інтереси позивачки, відповідача та їх спільних малолітніх дітей щодо порядку подальшого користування та розпорядження майном, зважаючи на ознаку неподільності майна, яке є об`єктами спору.

Суд вважає, що присудження кожному із подружжя неподільної речі, забезпечить повний захист права власності у спосіб, заявлений позивачем, задля досягнення мети правосуддя та принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Враховуючи вирішення справи по суті скасуванню разом з набранням рішенням чинності підлягають застосовані судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту на спірне майно.

У зв`язку з задоволенням позову, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивачки підлягає сплачений нею під час подання позову та заяви про забезпечення позову судовий збір в розмірі 10920,40 гривень

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 60, 62, 69-70 Сімейного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

1.1. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 :

- право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42 кв.м;

- право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,5 кв.м.

1.2. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 :

- право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 39,50 кв.м;

- право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,5 кв.м.

2. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити повністю.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2020 року, у вигляді накладення арешту на зареєстроване за ОСОБА_2 майно, а саме на:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 0;

- квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 000;

- квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 36129570.

4. Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року, у вигляді накладення арешту на зареєстровану за ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 .

5.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 10920,40 гривень.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 ; РНКОПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 ; РНКОПП НОМЕР_2 ;

Суддя: