Справа № 2/593/68/2024
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"05" лютого 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим представником позивача адвокатом Працевитим Геннадієм Олександровичем в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича та приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2023 року представник позивачки Працевитий Геннадій Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області із позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21637, вчинений 21 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором № 145515-ТР1-004 від 12 березня 2021 року в розмірі 54619.28грн. та стягнути з відповідача 1610.40грн. сплаченого позивачкою судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 12 461.90грн..

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що в липні 2023 року із сайту ''Автоматизована система виконавчого провадження'' позивачка дізналася про те, що відомості про неї були внесені до реєстру боржників у зв`язку із виконанням виконавчого провадження № 68717992, яке було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем від 21 січня 2022року, зареєстрованого в реєстрі за № 21637, яким стягнуто із позивачки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» борг за кредитним договором № 145515-ТР1-004 від 12 березня 2021 року в розмірі 54 619.28грн.. А так як та на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження, по якому накладено арешт на всі рахунки позивачки та звернуто стягнення на її заробітну плату, а позивачка вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги законодавства, оскільки сума, яка наразі стягується з неї на користь відповідача, є необгрунтованою, так як нотаріально посвідченого договору на таку суму вона не укладала із Відповідачем, а відтак у відповідача були відсутні будь-які правові підстави вчинення виконавчого напису в розумінні п. 2 Переліку № 1172. Позивачка не визнає заборгованості перед відповідачем у сумі, зазначеній у виконавчому написі, вважає її необгрунтованою, неузгодженою, надмірною та такою, що не відповідає умовам укладеного Договору. За вказаних обставин представник позивачки просив позов задоволити.

27 жовтня 2023 року ухвалою судді Бережанського районного суду Тернопільської області відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», отримавши копію позову та долучені до нього документи, відзив на позов суду не подав, лише подав суду клопотання, у якому, посилаючись на правові висновки, зроблені Верховним судом України із аналогічних питань, просив суд зменшити суму правової допомоги.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 9 січня 2024 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Працевитий Геннадій Олександрович не з`явилися, у поданій суду позовній заяві представник позивачки зазначив, що він заявлені ним в інтересах позивачки позовні вимоги, підтримує, просить їх розглянути у їх відсутності та у випадку неявки відповідача не заперечував проти постановлення судом заочного рішення по наявних у ній матеріалах.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «БІЗНЕС ПОЗИКА», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович та приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович в судове засідання також не зявилися, не повідомили суд про причину своєї неявки, хоч належним чином повідомлялися про день і час проведення розгляду справи, жодних пояснень чи заперечень з приводу заявлених позовних вимог суду не подали.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач хоч був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не подав відзиву на позов, а сторона позивача не висловила заперечень проти заочного вирішення справи.

Судом встановлено, що 21 січня 2022року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович на підставі ст. ст. 87-91 Закону України '' Про нотаріат'' та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 21637, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 54 619.28грн. за кредитним договором № 145515-ТР1-004, укладеним 12 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та позивачкою.

У виконавчому написі вказано, що строк платежу за кредитним договором настав, оскільки боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12 березня 2021 року по 13 грудня 2021 року. Сума заборгованості становить 53 979.28 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 27 000 гривень; простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом у розмірі 24 279.28гривень; простроченої заборгованості за комісією 2 700грн.. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, яка підлягає стягненню з Боржника на користь стягувача у розмірі 640грн.. Загальна заборгованість Боржника становить 54 619.28 гривень.

18 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68717992 з примусового виконання виконавчого напису № 21637, вчиненого 21 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором № 145515-ТР1-004, укладеним 12 березня 2021 року у розмірі 54 619.28 гривень.

Також, 18 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом Анатолієм Івановичем винесено дві постанови про арешт майна та коштів боржника.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Суд зауважує на помилковому застосуванні при вчинені виконавчого напису пункту 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Ним визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вказаний пункт внесено в зміст переліку документів на підставі п.2 «Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662. («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин суд погоджується з твердженням представника позивача з приводу безпідставного застосування нотаріусом пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції, що визначали перелік документів у стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Згідно викладених у позові обставин, якими сторона позивача обґрунтовує свої позовні вимоги, між сторонами хоч був укладений кредитний договір, однак він не є нотаріально-засвідченим.

Разом із цим, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та ТзОВ «Бізнес позика», укладався кредитний договір № 145515-ТР1-004 від 12 березня 2021 року, який посвідчувався нотаріально.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а й у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру та в цілому наявності будь-якої заборгованості.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису нотаріуса, де суд вказав, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВБізнес позика направляло ОСОБА_1 не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, письмову вимогу про порушення кредитних зобов`язань.

Сума заявлених відповідачем вимог є спірною і не визнається позивачкою. Вказані доводи позивачки не спростовані відповідачем.

Позивач у позовній заяві зазначає, що жодних повідомлень від відповідача щодо наявності заборгованості за Кредитним договором вона не отримувала, про наявність виконавчого напису нотаріуса дізналася із сайту ''Автоматизована система виконавчого провадження''.

Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог сторони позивача про стягнення витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 12 461.90гривень, то суд вважає заявлений розмір витрат сторони позивача не співмірним із складністю справи та виконаній адвокатом роботі (наданим послугам), тому вказані вимоги слід задоволити лише частково, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 19.02.2020р. в справі №755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

За даною категорією справ, з урахуванням її складності, сукупних затрат на складання процесуальних документів та супроводження справи в суді (справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів тощо).

А так як суд вважає, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними та захисник не брав безпосередню участь у судовому засіданні по розгляду вказаної справи, а тому враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним зменшити відшкодування витрат на правову допомогу, що їх потрібно стягнути з відповідача, з 12 461грн.90коп. до 3 000 грн. і саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Що стосується судового збору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А так як позивачка ОСОБА_1 при подачі до суду своїх позовних вимог сплатила судовий збір у розмірі 1610.40грн. з яких: 1073.60грн. судовий збір по позовних вимогах та 536.80 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а тому при винесенні вказаного рішення судові витрати по справі, а саме по сплаті судового збору у відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76-81, 137, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21637, вчинений 21 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором № 145515-ТР1-004 від 12 березня 2021 року в розмірі 54 619.28грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 :

1610 (одну тисячу шістсот десять) гривень 40 копійок- понесених позивачкою по сплаті судового збору

3000 ( три тисячі ) гривень на правову допомогу по розгляду вказаної справи

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика, адреса місцязнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 13, офіс 524, .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, адреса місцязнаходження: 01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 16/3.

- приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович, адреса місцязнаходження: 46008, м. Тернопіль. вул. Живова, 32-А.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.