ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 748/1125/21

провадження № 61-8862св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Киїнська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2023 року у складі судді Хоменко Л. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 травня

2023 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

1. У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішенням Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку.

2. Позовна заява мотивована тим, що він є власником 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 2003 року. Іншими співвласниками житлового будинку є:

ОСОБА_2 , якому належить право власності на 3/8 частини, та ОСОБА_3 , якій належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, яка виділена реально та знаходиться у її власності. Інша частина житлового будинку з господарськими спорудами знаходиться у спільній частковій власності

ОСОБА_2 (3/8 частини) та ОСОБА_1 (1/8 частини), провести реальний виділ належної позивачу на праві власності частини житлового будинку з господарськими спорудами неможливо.

3. Позивач посилається, що за незалежних від нього причин вся земельна ділянка, на якій розміщена належна на праві спільної часткової власності позивачу та ОСОБА_2 частина житлового будинку з господарськими спорудами та необхідна для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, рішенням Киїнської сільської ради Чернігівського району від 26 березня 2004 року була передана у власність виключно

ОСОБА_2 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 29 липня 2005 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії

ЯБ № 260932, який за доводами позивача є незаконним та таким, що порушує його права як співвласника житлового будинку з господарськими будівлями

по АДРЕСА_1 .

4. З огляду на вказане ОСОБА_1 просить:

- визнати незаконним рішення 11 сесії 4 скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 26 березня 2004 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 260932, виданий ОСОБА_2 29 липня 2005 року на земельну ділянку, площею 0,1244 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки-:01:000:0247.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

5. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним рішення 11 сесії четвертого скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 26 березня 2004 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт від 29 липня 2005 року, серія ЯБ № 260932, виданий ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1244 га, кадастровий номер :01:000:0247, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

6. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано доведеністю позивачем, що його право на користування та подальшу приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться належна йому частина житлового будинку, як співвласника 1/8 частини житлового будинку з надвірними спорудами

АДРЕСА_1 , порушено, що підтверджується рішенням Киїнської сільської ради від 10 грудня 2020 року, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на приватизацію спірної земельної ділянки пропорційно його частки у житловому будинку саме з тієї причини, що земельна ділянка уже передана у власність ОСОБА_2 . Знаходження житлового будинку на земельній ділянці, що належить відповідачу, підтверджується висновками проведеної у справі судової експертизи, отже, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом визнання незаконним рішення Киїнської сільської ради та визнання недійсним спірного державного акта на право власності на землю.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

7. У червні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2023 року.

8. Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2023 року у складі колегії суддів: Погрібного С. О. (судді-доповідача), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

9. Відповідно до розпорядження в. о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 січня 2024 року № 65/0/226-24, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року, справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді: Білоконь О. В., Осіян О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції із закриттям провадження у справі.

11. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 127/17247/16-а, постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 761/9142/15-ц та

від 14 березня 2018 року у справі № К/9901/5888/18 (363/2449/14-а), у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

12. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що спори щодо оскарження рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування відносяться до юрисдикції адміністративних судів. При цьому участь третіх осіб у справі, а також їх правовий статус не може бути визначальним при визначені юрисдикційності справи, оскільки суб`єктна юрисдикція визначається відповідно до правового статусу сторін спору, а предметна - за змістом правовідносин, які виникли між сторонами.

13. Вважає, що вказаний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

14. Вказує, що питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції.

15. Також заявник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не розглянули його клопотання про застосування позовної давності у справі, яке заявлене у судових дебатах.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

16. У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Зазначає, що в даному випадку предмет спору безпосередньо пов`язаний з реалізацією права власності (користування) на земельну ділянку, існує спір про право цивільне, тобто спір щодо правомірності користування та володіння земельною ділянкою, а тому такий спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 2003 року є власником 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

18. Згідно з договором дарування від 12 вересня 2003 року ОСОБА_2 є власником 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

19. З договору дарування від 11 липня 2002 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 260884 від 26 січня 2005 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,22 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_3 .

20. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та виділення у власність 1/2 частини житлового будинку з прибудинковими спорудами відмовлено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про виділ частки в натурі із спільної часткової власності відмовлено, оскільки за висновком експерта такий виділ є технічно неможливим.

21. Рішенням 11 сесії 24 скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 26 березня 2004 року ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22. На підставі заяви ОСОБА_2 виготовлено Технічну документацію по складанню Державного акту на право власності на земельну ділянку. Матеріали технічної документації містять рішення Киїнської сільської ради Чернігівського району від 26 березня 2004 року 11 сесії 4 скликання про передачу ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1244 га, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23. 29 липня 2005 року ОСОБА_2 на підставі рішення Киїнської сільської ради Чернігівського району від 26 березня 2004 року 11 сесії 4 скликання отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1244 га.

24. Рішенням 8 сесії 7 скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 12 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту «є» статті 55 Закону України «Про землеустрій» не надав до заяви копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані).

25. Рішенням 2 сесії 8 скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 10 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пропорційно його частки житлового будинку (1/8) за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що співвласником частини житлового будинку (3/8) за адресою: АДРЕСА_2 являється ОСОБА_2 , у якого знаходиться у приватній власності земелька ділянка площею 0,1244 га, за кадастровим номером :01:000:0247 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 . Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду для визначення частки земельної ділянки пропорційно частці житлового будинку.

26. З довідки виконкому Киїнської сільської ради від 19 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником частини житлового будинку (1/8) за адресою: АДРЕСА_2 . Земельна ділянка під частиною його житлового будинку у приватну власність ОСОБА_1 не передавалась.

27. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1244 га за адресою: АДРЕСА_2 була передана та знаходиться у приватній власності співвласника частини житлового будинку (3/8) - ОСОБА_2 .

28. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 26-21

від 03 жовтня 2022 року при зіставленні площі забудови під частиною житлового будинку, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з площею забудови, яка зазначена у кадастровому плані земельної ділянки кадастрового номеру :01:000:0247 (додаток №7), що міститься у технічний документації по складанню державного акту, встановлено, що площі співпадають, тобто вся площа земельної ділянки, яка розташована під частиною житлового будинку, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 власника 3/8 частин та ОСОБА_1 власника 1/8 частини, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з приміщень: сіни 1-І площею 6,7 кв. м, передпокій 1-1 площею 13.7 кв. м, кімната 1-2 площею 17,9 кв. м, кімната 1-3 площею 10,6 кв. м, кімната 1-4 площею 8,2 кв. м, кухня 1-5 площею 7,2 кв. м, ванна 1-6 площею 2,1 кв. м, вбиральня 1-7 площею 2,0 кв. м, котельня 1-8 площею 3,2 кв. м, загальною площею 71,6 кв. м, житловою 36,7 кв. м, та земельна ділянка, необхідна для обслуговування цієї частини, розташована в межах земельної ділянки кадастрового номеру :01:000:0247, площею 0,1244 га, що знаходиться у власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 260932 від 29 липня 2005 року.

29. Згідно збірного плану, який складений на підставі проведених обмірювальних робіт спеціалістом інженером-землевпорядником та кадастрового плану земельної ділянки кадастрового номеру :01:000:0247, що міститься у технічний документації по складанню державного акту встановлено, що земельна ділянка під господарськими будівлями, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , показані на плані зеленою лінією, та земельна ділянка необхідна для обслуговування цих будівель, розташовані в межах земельної ділянки кадастрового номеру :01:000:0247, що знаходиться у власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №260932 від 29 липня 2005 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

30. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених упункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

31. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

39. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

40. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

41. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

42. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

43. Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

44. Відповідно до статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні іншої особи, переходить право користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

45. Згідно з вимогами статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

46. Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

47. Судами попередніх інстанцій враховано, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.( постанови від 04 грудня

2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05 грудня 2018 року у справі

№ 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42).

48. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

49. За приписами статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

50. У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 676/3272/19 (провадження № 61-5967св22) зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

51. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

52. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

53. Наведений висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18,

від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19 та від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20, від 10 січня 2023 року у справі № 297/2159/17.

54. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком, що порушені права позивача підлягають відновленню шляхом визнання незаконним рішення Киїнської сільської ради та визнання недійсним спірного державного акта на право власності на землю, оскільки судами встановлено, що вся площа земельної ділянки, яка розташована під частиною житлового будинку, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 (власника 3/8 частин), та ОСОБА_1 (власника 1/8 частини), перебуває на земельній ділянці, що оспорюваним рішенням сільської ради передана у власність відповідачу, що порушує право позивача як співвласника житлового будинку.

55. Також апеляційний суд відхилив доводи відповідача про застосування ним строку позовної давності у суді першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять заяв вказаного вище змісту та згідно протоколів судових засідань, які досліджені судом апеляційної інстанції, зі сторони відповідача ОСОБА_2 такі клопотання не заявлялись.

56. Отже, аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, яким апеляційний суд надав належну оцінку, та які не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

57. При цьому Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо віднесення даного спору до юрисдикції адміністративних судів.

58. Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 2а-1768/11 (провадження № 11-678 апп18)у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

59. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

60. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 та 18 квітня 2018 року у справах № 761/33504/14-а та

№ 802/950/17-а відповідно.

61. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 127/17247/16-а, постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі

№ 761/9142/15-ц та від 14 березня 2018 року у справі № К/9901/5888/18 (363/2449/14-а), у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19, на які посилався заявник у касаційній скарзі.

62. Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

63. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження

№ 14-446цс18).

64. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

65. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

66. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян