Справа № 204/8935/22
Провадження № 2/204/98/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Аршава Інна Олександрівна, ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольга Олександрівна про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він є власником 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 13.08.1998 року, виданого ВАТ ДМЗ. Інші 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належали ОСОБА_6 : 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності б/н від 13.08.1998 року, виданого ВАТ «ДМЗ»; 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після померлої дружини ОСОБА_7 . Позивач зареєстрований у спірній квартирі з 25.01.1982 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивач, як спадкоємець першої серги після смерті батька ОСОБА_6 спадщину прийняв у встановленому законом строк у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Проте у зв`язку з відсутністю коштів на час смерті батька, не зареєстрував право власності на 2/3 частини нерухомого майна. В жовтні 2022 року він звернувся до адвоката для надання правової допомоги щодо оформлення спадщини. В ході перевірки документів представником позивача було отримано інформацію, що його квартира вибула з його володіння поза його волею. Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 58219496 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 196, виданого 19.05.2021, зареєстрував право власності на спірну квартиру на невідому позивачу особу - ОСОБА_5 . Номер запису про право власності/довірчої власності: 42021208. Після цього, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 59061258 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольга Олександрівна на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1132, виданого 02.07.2021 зареєструвала право власності на спірну квартиру на невідому позивачу особу - ОСОБА_4 . Номер запису про право власності/довірчої власності: 42783479. Позивач стверджує, оскільки між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 немає жодного правочину з приводу відчуження спірного майна, таке майно підлягає поверненню його дійсному власнику, яким є позивач, на підставі ст. 388 ЦК України як майно, яке вибуло з володіння власника поза його волею, що зумовлює необхідність звернення позивача із позовом про витребування майна та визнання права власності.

26 грудня 2022 року представник відповідачки подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 4 квітня 2023 року, за заявою представника позивача витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. належним чином завірену копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 ; витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. належним чином завірену копію нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. 19 травня 2021 року, за № 196; витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. належним чином завірену копію нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О., 2 липня 2021 року за № 1132.

Ухвалою суду від 1 серпня 2023 року за заявою представника позивача витребувано у Державному нотаріальному архіві оригінал нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., 23 червня 2010 року за № 1372.

Представник позивача адвокат Клименко І.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позові.

Представник відповідача - адвокат Гейко В.І. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у письмових поясненнях, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної квартири, так як придбала її за відплатним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, а 2 липня 2021 року перед посвідченням договору купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого відповідачка стала її власником, приватний нотаріус ДМНО Буцьких О.О. перевірила реєстрацію прав власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за продавцем ОСОБА_5 , як за її власником, та перевірила відсутність в державному реєстрі відомостей про права інших осіб на це нерухоме майно або їх обтяжень. Факт відсутності в реєстрах нотаріуса запису про посвідчення певного договору в певну дату зовсім не свідчить про не укладення сторонами та не посвідчення нотаріусом такого договору в дійсності. Не внесення запису про укладений та посвідчений договір від 23.06.2010 року до реєстру нотаріуса не обов`язково є наслідком злочинних дій невідомих осіб. Крім того, у спірній квартирі, після її купівлі, відповідач провела капітальний ремонт квартири, погасила заборгованості за комунальні послуги та відновлення водо-, газо-, електро-, теплопостачання, за власні кошти, на загальну суму 366 206,91 грн., що складає майже 88 % від сплачених грошових коштів за її купівлю за договором купівлі-продажу.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О. у судове засідання не з`явилася, але раніше надавала заяву про розгляд справи без її участі, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надавала.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. у судове засідання не з`явилася, але раніше надавала заяву про розгляд справи без її участі, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надавала.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. у судове засідання не з`явився, але раніше надавав заяву про розгляд справи без його участі, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надавав.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надавав.

Також, у судовому засіданні була заслухана державний нотаріус Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Топонарь І.В. з приводу виконання ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 01.08.2023 року про витребування оригіналу нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., 23 червня 2010 року за № 1372. Вона пояснила, що згідно з перевіркою книги реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Колодій Л.М. за 2010 рік за період з 15.06.2010 року по 30.06.2010 року було встановлено, що в реєстраційній книзі запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2010 року за № 1372 взагалі відсутній, тобто цього дня 23.06.2010 року реєстраційні дії з приводу посвідчення договору купівлі-продажу квартири не проводились, а за реєстровим № 1372 зареєстрована інша нотаріальна дія від іншої особи з датою від 02.08.2010 року. Тому, виконати ухвалу суду про надання оригіналу нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., 23 червня 2010 року за № 1372, не можливо. Також, 13.10.2023 року (а.с. 248) з цього приводу були надані письмові пояснення.

Вислухавши сторони, представника Державного нотаріального архіву, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1998 року, виданого ВАТ ДМЗ (а.с. 23) квартира АДРЕСА_2 , належала на праві приватної часткової власності позивачу ОСОБА_3 - 1/3 частина квартири, померлому батьку позивача ОСОБА_6 - 1/3 частина та померлій матері позивача - ОСОБА_7 - 1/3 частина квартири. Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 спадщину у вигляді 1/3 частини вищезазначеної квартири отримав її чоловік ОСОБА_6 (а.с. 22)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому 2/3 частини квартира АДРЕСА_2 . Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1296 ЦК України, визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи те, що на момент смерті позивач проживав та був зареєстрований разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджується копією довідки КП Єдиним абонентським відділом № 2 КП «Міські комунальні платежі» м. Дніпропетровська від 03.04.2015 року за № 6798 та відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 від 27.04.1999 року (а.с. 11-13, 205 на зворотній сторінці), суд вважає, що позивач прийняв спадщину після померлого батька.

3 квітня 2015 року за заявою представника позивача ОСОБА_8 про видачу свідоцтва про право на спадщину, була заведена спадкова справа № 10/2015 (а.с. 201-215).

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дізнався, що власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 02.07.2021 року, реєстраційний номер 1132, є відповідачка ОСОБА_4 (а.с. 17-18).

Вказаний договір купівлі-продажу укладено між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьким О.О., реєстраційний номер 1132 від 02.07.2021 року (а.с. 127-128). На підставі вказаного договору до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис № 59061258 про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 (а.с. 17). Як зазначено у п. 1.3 даного договору, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить продавцю ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., за реєстровим номером 196 та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 травня 2021 року, номер запису про право власності 42021208.

Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, яка була витребувана на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 4 квітня 2023 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. 19 травня 2021 року посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 159-199). Відповідно до тексту даного договору Продавець ОСОБА_9 зобов`язується передати квартиру у власність покупцю, а Покупець ОСОБА_5 зобов`язується прийняти квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і сплатити за неї обговорену грошову суму у розмірі 536 800 грн. Згідно з п. 1.3 цього Договору, квартира, що відчужується, належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 червня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М.

Також, в матеріали нотаріальної справи нотаріусом Бондар М.О. було долучено договір купівлі-продажу спірної квартири від 23 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстрованим номером 1372, відповідно до якого продавці ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зобов`язуються передати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у власність покупцю, а покупець ОСОБА_9 зобов`язується прийняти і сплатити за неї обговорену грошову суму у розмірі 85 095 грн. 65 коп. Даний договір не має штампу реєстрації в КП ДМБТІ, а також до нього не було долучено витягу КП ДМБТІ про реєстрацію права власності за цим договором, у встановленому законом порядку, який діяв на час оформлення даного договору.

Таким чином, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О., під час проведення нотаріальної перевірки та реєстраційних дій по цій квартирі всупереч законодавчих вимог не здійснив власний запит до КП ДМБТІ щодо реєстрації права власності за договором купівлі-продажу спірної квартири від 23 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за реєстрованим № 1372. Цей обов`язок перевірки даних для реєстраторів запроваджено з 2013 року. У Законі № 1666-VIII від 6 жовтня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» «підсилено імператив» такого обов`язку.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 10 даного Закону у редакції від 2 листопада 2016 року, встановлено обов`язок державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Більш того, нотаріусом Бондар М.О. 19 травня 2021 року було отримано та долучено до матеріалів нотаріальної справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого станом на 19 травня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 належало позивачу ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини квартири, та померлому батьку позивача ОСОБА_6 в розмірі 2/3 частини.

На виконання ухвали суду від 1 серпня 2023 року про витребування доказів, а саме: договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 червня 2010 року, Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області 5 жовтня 2023 року направлено повідомлення про неможливість виконання ухвали суду у зв`язку з наступним.

На підставі Наказу Головного управління юстиції в Дніпропетровській області № 445/7 від 10.12.2014 року, нотаріальні документи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. експертною комісією Головного управління юстиції в Дніпропетровській області були передані на зберігання до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, згідно з Актом про вилучення справ приватного нотаріуса для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 25.12.2014 року. (а.с. 248). Згідно з Реєстром для реєстрації нотаріальних дій справ приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010-й рік, індекс справи № 02-33, том 1, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, за 23 червня 2010 року запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири відсутній; за 23 червня 2010 року в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, том 1, зареєстровано 13 нотаріальних дій з № 946 по № 960; у справі індекс № 02-03 «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались» приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010-й рік, том 3 за період з 15 червня 2010 року по 30 червня 2010 року, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, примірник договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2010 року по реєстру за № 1372, відсутній. Згідно з Реєстром для реєстрації нотаріальних дій за 2010-й рік приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010-й рік, індекс справи № 02-33, том 2, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, за реєстровим № 1372 від 02 серпня 2010 року було зареєстровано іншу нотаріальну дію від іншої особи.

Також дані обставини підтвердила особисто у судовому засіданні державний нотаріус Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Толонарь І.В., надавши на огляд суду оригінал Реєстру для реєстрації нотаріальних дій справ приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 23.06.2010 року та 02.08.2010 року, з якого було встановлено, що в реєстраційній книзі запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2010 року № 1372 відсутній, а за реєстровим № 1372 від 2 серпня 2010 року було зареєстровано іншу нотаріальну дію від іншої особи.

При цьому, слід звернути увагу на наступні положення чинного законодавства.

Так, за змістом статті 54 Закону України «Про нотаріат», в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваних правочинів (далі - Закон) нотаріуси які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Згідно статті 55 Закону, угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Статтею 46-1 Закону, було передбачено, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 52 Закону, про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається.

Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Кожний нотаріус веде окремий реєстр.

Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Отже, відсутність у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2010-й рік приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, запису щодо посвідчення ним договору купівлі-продажу спірної квартири за реєстровим № 1372 від 23.06.2010 року, свідчить про те, що правочин не укладався та нотаріально не посвідчувався.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За приписами частин 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України, визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, у судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами, що наданий до матеріалів нотаріальної справи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О., договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 23.06.2010 року є нікчемним, оскільки вказаний договір ніколи не укладався та не реєструвався згідно з вимогами закону, а тому суд прийшов до висновку, що спірна квартира вибула з власності позивача та його померлого батька поза їх волею.

Таким чином, суд вважає, що відбулось незаконне заволодіння квартирою, що порушує публічний порядок (ст. 228 ЦК України), а тому договір купівлі-продажу є нікчемним та не потребує визнання його недійсним.

Також, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири (а.с. 126-157), 02.07.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О посвідчено наступний договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) відповідачем по справі, згідно з яким Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Відповідно до п. 2.2 договору купівлі-продажу, продаж квартири вчинено за ціною 417 000 грн. Згідно з п. 1.3 цього Договору, нерухоме майно, що відчужується, належить Продавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. за реєстровим № 196. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 травня 2021 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 257256381 від 19.05.2021, номер запису про право власності: 42021208. (а.с. 134).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Оскільки, у судовому засіданні встановлено нікчемність договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 23 червня 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , то суд приходить до висновку, що він не створює юридичних наслідків для посвідчених в подальшому договорів купівлі-продажу даної квартири.

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилався як на правову підставу передбачену ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Так, статтею 387 ЦК України, визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, предметом доказування у цій справі є факт вибуття з володіння власника майна проти його волі та набуття такого майна добросовісним набувачем.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

У судовому засіданні було встановлено, що власники майна ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не мали волі на передачу належної їм квартири, що є предметом спору у даній справі.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, вбачається, що якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача навіть в тому випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Оскільки, спірна квартира вибула з володіння позивача та його померлого батька не з їх волі, а відповідач є добросовісним набувачем (поки не встановлено інше), то права власності на таке майно він фактично не набуває.

Статтею 396 ЦК України, встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Пунктом 8 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що Відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Пунктом 22 визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).

У зв`язку із чим, суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Пунктом 26 також визначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

З огляду на те, що спірна квартира вибула із володіння позивача та його померлого батька поза їх волею, вимоги позивача про повернення майна у власність шляхом витребування відповідають приписам статтей 387, 392 ЦК України та пунктам 1, 4 частини 2 статті 16 ЦК України, щодо способів захисту позивачем своїх прав, як власника майна, у разі їх невизнання чи оспорювання відповідачем. Застосування судом такого способу захисту прав позивача - не породжує у нього права власності, як нового права, а лише підтверджує належне позивачу право власності, яке набуте ним на законних підставах, однак, з тих чи інших причин оспорюється іншими особами.

Дана правова позиція також узгоджується з постановою Верховного Суду від 21.08.2018 року по справі № 902/1722/14.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, обставин справи встановлених у судовому засіданні, які вказують на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власників поза їх волею, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, шляхом витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 .

Що стосується доводів представника відповідача про добросовісність набувача права власності на спірний об`єкт нерухомості, невірно обраний позивачем спосіб захисту, здійснення витрат на ремонт даної квартири та компенсації шкоди, слід зазначити наступне.

Доводи представника відповідача, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, а тому у неї не може бути витребуване майно, є безпідставними, оскільки майно випробовується у відповідача саме як у добросовісного набувача. Встановлений ст. 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності відповідачки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Суд зауважує, що факт понесення відповідачкою витрат на ремонт майна не може бути законною підставою для відмови у задоволенні позову, проте не позбавляє відповідачку права заявити окремо вимоги до винної особи про відшкодування завданої їй шкоди.

Як встановлено судом, 1/3 частина спірної квартири належить позивачу ОСОБА_3 на праві власності, а інші 2/3 частини зазначеної квартири є спадковим майном, що залишилося після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з копією спадкової справи № 10/2015, відкритою 3 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщин,у на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець першої черги звернувся позивач ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зазначене узгоджується з позицією ВС викладеною в постанові від 11.03.2020 року по справі № 210/1609/15.

Статтею 1218 ЦК України, визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи, що позивач є власником 1/3 частини спірної квартири, яка незаконно вибула з його володіння, у встановлений законом строк та спосіб прийняв спадщину, тобто до нього перейшли в порядку спадкування всі права та обов`язки померлого власника 2/3 частин спірної квартири ОСОБА_6 , суд вважає, що позивач наділений відповідним правом на звернення до суду із позовом щодо витребування спірного майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , у розумінні положень ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Що стосується вимог позивача про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого батька, то суд вважає що дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому 2/3 частини квартира АДРЕСА_2 .

Оскільки на момент смерті спадкодавця позивач проживав та був зареєстрований разом із батьком, то позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину.

3 квітня 2015 року позивач через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави В.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 . За його заявою була заведена спадкова справа № 10/2015 (а.с. 201-215). Але з незалежних від нього причин, він не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки право власності на дане майно вже було зареєстровано за іншою особою.

Згідно з положеннями п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки, у судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати спадщину у встановленому законом порядку з незалежних від нього причин, то суд вважає, що його право підлягає також захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позов задоволено, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 7 581 грн. 92 коп. (за майнову вимогу 6 000 грн. + сервісний збір за сплату 83 грн. 40 коп., за забезпечення позову 496 грн. 20 коп. + сервісний збір за сплату 9 грн. 92 коп., за немайнову вимогу 992 грн. 40 коп.).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 203, 209, 215, 216, 228, 317, 319, 387, 388, 392, 1218, 1268-1270, 1296 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263- 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Аршава Інна Олександрівна (адреса: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1 ,), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович (адреса: м. Дніпро, вул. Мечникова, буд.15, кім.16), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольга Олександрівна (адреса: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 74, прим.52) про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 7 581 грн. 92 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська