Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/6604/23
Провадження №: 2/332/558/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей.

ВСТАНОВИВ:

08.11.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 29.05.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенбергом Д.Д. та зареєстрований в реєстрі за №383. Так, відповідно до вищезазначеного договору позивач передала відповідачу гроші в сумі 731 372 гривні, при цьому, сторони домовились, що цей договір позики є безвідсотковий, і відповідач зобов`язується повернути позивачу гроші в сумі 548 529 гривень до 31 серпня 2023 року, а остаточний розрахунок у сумі залишку 182 843 гривні, має бути повернутий не пізніше 31 жовтня 2023 року; виконання зобов`язання за договором має бути здійснено у національній валюті. При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 31.10.2023 року) позивач вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення частини, що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Позивач вказує, що на виконання вказаного договору відповідачем було повернуто позивачу 22000 гривень 19.07.2023 року та 18750 гривень 11.10.2023 року. Отже, відповідач виконав свої зобов`язання за договором частково. Станом на дату подання позову відповідач заборгованість не повернув. За таких підстав, у позові позивач просить задовольнити і стягнути з відповідача на її користь залишок боргу за договором позики у розмірі 690622 гривні та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 6906 грн. 22 коп.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2023 року відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволені.

Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У підготовчому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі.

За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенбергом Д.Д. та зареєстрований в реєстрі за №383. Відповідно до вищезазначеного договору позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 731 372 гривень.

Згідно п. 2 Договору, сторони домовились про те, що цей договір позики є безвідсотковий, і відповідач зобов`язується повернути позивачу гроші в сумі 548 529 гривень до 31 серпня 2023 року, а остаточний розрахунок у сумі залишку 182 843 гривні, має бути повернутий ним не пізніше 31 жовтня 2023 року, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено у національній валюті, виконання зобов`язання за цим договором має бути здійснено у межах міста Запоріжжя за місцем проживання позивача або за іншою адресою, вказаною позивачем.

При неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 31.10.2023 року) позивач вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення частини, що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми (а.с. 6-7).

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами договору позики.

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України.

На виконання вказаного договору відповідачем було повернуто позивачу 22000 гривень 19.07.2023 року та 18750 гривень 11.10.2023 року. Тобто, відповідач виконав свої зобов`язання за договором частково. Сума позики за винятком повернутих ним грошових коштів в загальному розмірі 40750 гривень становить 690 622 гривні.

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047ч.2ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Стаття 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Так, позивач виконав умови договору позики надавши відповідачу позику, однак відповідач порушив умови викладені у договорі, не виконавши зобов`язання у повному обсязі щодо добровільного повернення отриманих коштів у борг у встановлений строк.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики, яка була позичена відповідачу шляхом укладення нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенбергом Д.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №383 договору позики, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 3453 грн. 11 коп. від суми 6906 грн. 22 коп., сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки згідно квитанції № 7ССВ-3Т8Х-6Т7В-ЕВН0 від 02.11.2023 року на суму 6906 гривень 22 копійки, а іншу частину стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики грошей від 29.05.2023 року у розмірі 690 622 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3453 грн. 11 коп.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений судовий збір у розмірі 3453 гривні 11 копійок на р/р UA 0008510, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄРДПОУ отримувача: 37941997, отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап.Заводс./22030101 Державна судова адміністрація України, 050, згідно квитанції № 7ССВ-3Т8Х-6Т7В-ЕВН0 від 02.11.2023 року на суму 6906 гривень 22 копійки.

Повний текст рішення виготовлено 08.02.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко