Справа № 338/743/21
Провадження № 22-ц/4808/540/24
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач Максюта
У Х В А Л А

07 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Максюти І.О., ознайомившись з апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Круль І.В. 09 серпня 2021 року в смт. Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого складено 13 серпня 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», в структуру якого входить Богородчанська дільниця Долинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2021 року позов акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», в структуру якого входить Богородчанська дільниця Долинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Однак апеляційну скаргу слід залишити без руху з огляду на таке.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ухвалено 09 серпня 2021 року, повний текст складено 13 серпня 2021 року та оприлюднено 18 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга подана 04 березня 2024 року, тобто з пропуском установленого статтею 354 ЦПК України строку.

05 березня 2024 року ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, пославшись на те, що для особи, яка не брала участь у справі, не встановлено строк реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення.

Разом з тим подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, не звільняє її від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження у загальному порядку, передбаченому ЦПК України, оскільки якщо звичайний строк оскарження поновляється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності (див. Постанову Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 2-7491/07).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України від 21 жовтня 2010 року).

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" (заява N 3236/03). У цьому рішенні ЄСПЛ також зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/39), а також згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тобто, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 348/3678/13-ц (провадження № 61-36051св18).

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

ОСОБА_1 , як особа, яка не була залучена до участі у справі, подала апеляційну скаргу зі спливом понад два роки з часу ухвалення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції.

При цьому заявниця не вказує будь-яких причин пропуску строку на апеляційне оскарження, натомість посилається на своє беззаперечне право на оскарження судового рішення та поновлення строку на його оскарження.

У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження.

Крім того, обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

05 березня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» направила клопотання про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку із незадовільним майновим станом.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у поряду, визначеному законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 2 цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року по справі № 0940/2276/18, провадження № 11-336апп20, зробила висновок, що з аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 338/158/19, провадження № 61-11548св20, зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Тобто, основним у вирішенні питання про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору є встановлення майнового стану сторони, яка заявила відповідне клопотання. Дані обставини встановлюються судом на підставі доказів (наприклад, індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), що видається органами Пенсійного фонду України, та/або відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків, що видається органами Державної податкової служби України, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

На підтвердження наявності підстав звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 подала копії індивідуальних відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору від 13.02.2024, в якому міститься інформація про отримані нею доходи у 2023 році, зокрема у червні-вересні від Івано-Франківського обласного центру зайнятості.

Будь-яких інших доказів на підтвердження незадовільного майнового стану (розміру реального доходу, прибутку, наявності рухомого/нерухомого майна тощо), що могли б слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору, апелянтом не надано.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Вказані заявником обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки нею не надано доказів на підтвердження того, що її майновий стан на день звернення з апеляційною скаргою перешкоджав сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Отже, у зв`язку з тим, що апелянт не надала до суду належних та достатніх доказів про суми свого доходу, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, а тому не може задовольнити відповідне клопотання апелянта.

Слід зазначити, що відмова у звільненні від сплати судового збору не порушує положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд, оскільки не перешкоджає апелянту у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови відстрочення сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Апеляційний суд враховує те, що передбачена статтею 8 Закону України «Про судовий збір» можливість звільнення від сплати судового збору, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком, і застосовується як правило у виключних випадках.

Враховуючи те, що скаржником не наведено обґрунтованих підстав, за яких суд може звільнити його від сплати судового збору, не подано належних доказів, які доводять важкий майновий стан заявника, підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Таким чином для встановлення достатніх правових підстав для можливості застосування судом норми ст. 8 Закону України «Про судовий збір» (вирішення питання про звільнення від сплати судового збору) апелянту слід надати суду докази, що підтверджують розмір річного доходу за попередній календарний рік, зокрема довідку відповідного органу Державної фіскальної служби України, департаменту соціальної політики та пенсійного фонду України за останній календарний рік, інформацію про наявність реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відмовляє в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишає без руху апеляційну скаргу й надає апелянту строк на усунення недоліків: сплати судового збору або подання вмотивованого клопотання про зменшення/відстрочення/звільнення від сплати судового збору з наданням відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Пунктом 6. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становив 2270,00 грн.

На час подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 2 270,00 грн, що є мінімальною ставкою судового збору.

Таким чином, з огляду на обставини подання ОСОБА_1 апеляційної скарги через підсистему «Електронний суд», за подання даної апеляційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 724,00 грн ((2 270,00 грн х 150%) х 0,8)).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ 22030101, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку - UA0009612, наявність відомчої ознаки: «80» Апеляційні суди, назва суду: Івано-Франківський апеляційний суд.

При заповненні платіжного документа у графі «Код платника» необхідно зазначити: *;101;__________(ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначити паспортні дані); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача). Оригінал платіжного документа направити в апеляційний суд.

При таких обставинах апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, а саме: 1) подання мотивованого клопотання про поновлення строку із зазначенням поважних підстав пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення та надання доказів на підтвердження цього; 2) подання клопотання про відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору з наведенням обставин, які свідчать про матеріальне становище; подання доказів, що підтверджують розмір річного доходу позивача за попередній календарний рік, зокрема довідку відповідного органу Державної фіскальної служби України, департаменту соціальної політики та пенсійного фонду України за останній календарний рік, інформацію про наявність реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів або оригінал квитанції про сплату судового збору у визначеному розмірі, які слід направити на адресу Івано-Франківського апеляційного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 136,185, 356, 357 ЦПК України, п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2021 року залишити без руху та надати апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

У разі неподання апелянтом у визначений строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження або вказані апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

В разі невиконання цієї ухвали в частині сплати судового збору в зазначений термін, апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Максюта