УХВАЛА

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 756/15562/21

провадження № 61-2157 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конюшко Денис Борисович, на постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року та додаткову постанову цього ж суду від 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути зтовариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (далі - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.») на свою користь 130 000,00 грн страхового відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а з ОСОБА_2 - різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 76 706,67 грн та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2 500,00 грн, а також з обох відповідачів витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 76 706,67 грн та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2 500,00 грн.

Стягнуто з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 5 000,00 грн та судовий збір по 1 046,04 грн з кожного.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 лютого 2022 року скасовано в частині задоволення позову до ОСОБА_2 та ухвалено нове в цій частині про відмову у задоволенні позову. В іншій частині заочне рішення залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 в суді першої інстанції. Стягнуто з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_1 6 214,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 300,02 грн сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 188,09 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 786,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

У лютому 2024 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року та додаткову постанову цього ж суду від 05 лютого 2024 року, у якій просив постанову від 10 січня 2024 року скасувати в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, додаткову постанову від 05 лютого 2024 року скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у цій справі становить 209 206,67 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250=757 000). При цьому, заявник оскаржує судові рішення в частині відмови у стягненні коштів на загальну суму 79 206,67 грн та судових витрат.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Встановлені підпунктами «а-г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження судових рішень лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конюшко Денис Борисович, на постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року та додаткову постанову цього ж суду від 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара