Провадження № 2/161/428/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Крупінської С.С.,

за участю секретаря судових засідань Федорової В.М.

з участю: представника позивача Максимчука Ю.П.

представника відповідача Волинської обласної прокуратури-Романіштної Т.Л.

представника вдповідача Державної казначейської служби України Христюк А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання. Позов мотивує тим, що за його позовними вимогами до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Волинській області і прокуратури Волинської області рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.11.2020 року (справа № 161/9311/20) вирішено стягнути в його користь з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду, що завдана незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 88431,17 грн., 5046,40 грн. витрат за надану правничу допомогу, а всього 93477,17 грн. Також рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.10.2021 року (справа № 161/8568/20) вирішено стягнути в його користь з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду , що завдана незаконними діями органів досудового слідства СВ ГУНП у Волинській області і прокуратури Волинської області в розмірі 500000 грн. і 5000 грн. витрат понесених за надану правничу допомогу, а всього 505000 грн. На виконання вищевказаних рішень були видані виконавчі листи, які були отримані відповідачем 17.06.2021 року, а інший був надісланий 11.02.2022 року. Натомість, Державна казначейська служба України присуджені йому судом кошти в сумі 93477,17 грн. і 505000 грн. зараховала на його картковий рахунок 16.05.2023 року і 21.10.2023 року. Тому на підставі ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ч.2 ст.625 ЦК України за тривале невиконання рішення судів просить стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду з розрахунку: 3% річних в частині перерахунку коштів в розмірі 93477,17 грн. за прострочення виконання зобов`язання, що становить 605 днів та складає 4648,25 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 31526,81 грн.; а також 3% річних в частині перерахунку коштів в розмірі 505000 грн. за прострочення виконання зобов`язання, що становить 524 дні та складає 21749,59 грн., інфляційні нарахування на суму боргу що складають 93684,97 грн. Отже, загальна сума матеріальних збитків, які підлягають виплаті Державною казначейською службою України за невиконання рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2020 року в цивільній справі № 161/9311/20 становить 36175,06 грн., а за справою № 161/8568/20 від 18.10.2021 року 115434,56 грн., а всього 151609,62 грн. , також просить стягнути витрати за надану правничу допомогу в розмірі 5500 грн.

Ухвалою від 22.12.2023 року було відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений ухвалою строк від відповідачів у справі надійшли відзиви на позовну заяву.

У відзиві представник ГУНП у Волинській області зазначив, що стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів, тому органи поліції не можуть бути учасниками спірних правовідносин та жодним чином не впливають на здійснення виплати позивачу. Крім того, ГУНП у Волинській області на виконання листів ГУДКС України у Волинській області від № 04-10-06/3822 від 06.07.2021, № 04-10-06/3821 від 06.07.2021, № 04-10-06/1219 від 28.02.2022 повідомило, що підстави для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету та їх перерахування на рахунок стягувача на підставі виконавчих листів, виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/9311/20 за позовом ОСОБА_1 були відсутні. Також вважають, що самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову, в частині вимог до ГУНП у Волинській області є те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, так як жодного спору у позивача із ГУНП не вбачається, тому в задоволенні позову просили відмовити.

У відзиві представник Волинської обласної прокуратури зазначив, що Волинська обласна прокуратура не є належним відповідачем по справі, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів неправомірності дій працівників органів Волинської обласної прокуратури.

У відзиві представник Державної казначейської служби України вказує на те, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі-Порядок). Відповідно до додатку 3 до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» за програмою КПКВК3504030 передбачені видатки Державного бюджету в сумі 150 млн. грн. щорічно. Оскільки, бюджетних асигнувань у 2021-2023 роках було недостатньо для повного виконання судових рішень за даною програмою, казначейство зверталось до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо збільшення бюджетних призначень за програмою. Однак, Міністерство фінансів України листами повідомило про неможливість збільшення бюджетних призначень за програмою в зв`язку з відсутністю збільшення дохідної частини державного бюджету. Відповідно до абзацу другого п.39 Порядку Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до Закону про державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. За приписами абзацу 6 п.11 Порядку на час відкладення безспірного списання коштів перебіг строку виконання рішення про стягнення коштів зупиняється, тому виконання виконавчих документів ОСОБА_1 було відкладено та кошти виплачені були 15.05.2023 року та 19.10.2023 року. Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, представник відповідача заперечує повністю, оскільки Порядок не передбачає строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування шкоди з державного бюджету та нарахування 3% річних, інфляційних витрат за несвоєчасне виконання рішення. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється органами Казначейства у порядку черговості і надходження таких рішень. Крім того, зазначає, що Державний бюджет України ані за КПКВК 3504030, ані за будь-якою іншою бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за стверджуване прострочення виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представники відповідачів Волинської обласної прокуратури Романішина Т.Л., Державного казначейства України Христюк А.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзивах.

Представник відповідача ГУНП У Волинській області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з вимогами про застосування ч.2 ст.625 ЦК України до заявлених правовідносин у зв`язку з несвоєчасним виконанням Державною казначейською службою України рішення судів про стягнення з Держави відшкодування завданої нею шкоди.

Так, він зазначає, що ним було подано два виконавчі листи за № 1121 від 14.06.2021 року та № 1123 від 14.06.2021 року, що були зареєстровані 17.06.2021 року у Державній казначейській службі України та виконавчий лист № 285 від 11.02.2022 року, який був зареєстрований відповідачем 15.02.2022 року (а.с.15-16,19).

За рішенням суду необхідно було стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України кошти на відшкодування шкоди незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 в розмірі 88431,17 грн. матеріальної шкоди, 500000 грн. моральної шкоди, та 10046 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів прийнятих судами, а також іншими державними органами визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі -Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України зазначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейства обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

З матеріалів справи вбачається, що строки виконання виконавчих листів № 1121,№ 1123 від 14.06.2021 року закінчився 18.09.2021 року, строк виконання виконавчого листа № 285 від 11.02.2022 року закінчився 16.05.2022 року.

Однак, кошти Казначейство перерахувало на рахунок позивача 16.05.2023 року та 21.10.2023 року (а.с.24-25).

Враховуючи наведене, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Також Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/7081/21 від 03.10.2023 року зазначила, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України), що стосується випадків, де боржником є держава.

Таким чином, оскільки Державна казначейська служба України мала грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується цивільним позовом, який був задоволений при винесенні рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2020 року про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України завданої матеріальної шкоди незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 88431,17 грн., а також рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.01.2022 року про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури та 5000 грн. витрат за надання правничої допомоги та, з огляду на те, що Казначейство порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Поскільки виконання рішення Луцького міськрайонного суду не було покладено на відповідачів Головне управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури, то вимоги до них про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання є безпідставними.

За таких обставин суд приходить до висновку, що за несвоєчасне виконання рішення суду в справі № 161/9311/20, з відповідача-Державної казначейської служби України в користь позивача підлягає стягненню 31526,81 грн. інфляційних витрат (93477,17 х індекс інфляції за період прострочення виконання рішення з жовтня 2021 по квітень 2023 року в розмірі 1.477,17=31526,81 грн.) та 3% річних в розмірі 4648,25 грн. (605 днів прострочення за період з 18.09.2021 по 15.05.2023). Розрахунок 3 % річних виконується заформулою: сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де С сума заборгованості; Д кількість днів прострочення (93477,17х3х605:365:100=4648,248).

За несвоєчасне виконання рішення суду в справі № 161/8568/20, з відповідача - Державної казначейської служби України в користь позивача підлягає стягненню 93684,97 грн. інфляційних витрат (505000*індекс інфляції за період з травня 2022 по жовтень 2023 в розмірі 1,5000=93684,97) та 3% річних в розмірі 21749,59 грн. (524 дня прострочення за період з 15.05.2022 по 20.10.2023) розраховано за формулою: (505000х3х524:365:100=21749,589).

З Договору про надання правової допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт від 08.12.2023 року позивачем було сплачено за вартість послуг 5500 грн, тому дана сума підлягає стягненню з Державного бюджету України в користь позивача.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, на підставі ст. ст.11, 15, 16, 22, 509,625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Стягнути з держави Україна в користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за несвоєчасне виконання рішення Луцького міськрайонного суду по справі № 161/9311/20 згідно виконавчих листів № 1121,1123 від 14.06.2021 року у розмірі 3% річних в сумі 4648 (чотири тисячі шістсот сорок вісім) грн.25 коп., та інфляційні нарахування в сумі 31526 (тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять шість) грн. 81 коп. ; за несвоєчасне виконання рішення Луцького міськрайонного суду по справі № 161/8568/20 згідно виконавчого листа № 285 від 11.02.2022 року у розмірі 3% річних в сумі 21749 (двадцять одна тисяча сімсот сорок дев`ять ) грн. 59 коп. та інфляційні нарахування в сумі 93684 (дев`яносто три тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.97 коп., а всього 151609 (сто п`ятдесят одну тисячу шістсот дев`ять) грн. 62 коп.

Стягнути з держави Україна в користь ОСОБА_1 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. за надання правової допомоги.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання - відмовити за безпідставністю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повний текст рішення суду виготовлено 06 березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.С.Крупінська