У х в а л а

6 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 727/561/22

Провадження № 61-944ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Мандзюк Віктор Борисович (далі - адвокат), на постанову Чернівецького апеляційного суду від 7 грудня 2023 року

у справі за його позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Чернівецької міської ради - про стягнення витрат на капітальне будівництво, ремонт і невід`ємні поліпшення квартири та

в с т а н о в и в:

1. У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачки 1/2 частину від 367 132,00 грн витрат на капітальне будівництво, ремонт і невід`ємні поліпшення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира). Мотивував так: у період спільного проживання із відповідачкою у квартирі, власницею якої є остання, вони зробили багато ремонтних робіт і з метою покращення житлових умов та збільшення площі здійснили добудову до квартири; усе це профінансував позивач за рахунок заробітної плати, додаткових підробітків і коштів, які надали його батьки, а тому має право у порядку поділу майна подружжя на відшкодування частини цих витрат.

2. 6 вересня 2023 року Шевченківський районний суд міста Чернівці ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив частково: стягнув із відповідачки на користь позивача 108 513,50 грн відшкодування 1/2 частини витрат на капітальне будівництво, ремонт і невід`ємні поліпшення квартири, а також 1 085,33 грн судового збору. Мотивував так: згідно з висновком експерта вартість невід`ємних поліпшень квартири становить 217 027,01 грн, тому з відповідачки слід стягнути 1/2 частину цих витрат; позивач у позові зазначив про його витрати за час перебування у шлюбі з відповідачкою на добудову до квартири, однак вимог про стягнення вартості цих витрат не заявив, тому суд не оцінює відносини сторін щодо такої добудови.

3. 7 грудня 2023 року Чернівецький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції у частині відмови в позові змінив у мотивувальній частині, а іншій залишив без змін; стягнув із позивача на користь відповідачки 7 500,00 грн витрат на правничу допомогу. Мотивував так: позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження переліку та вартості будівельних матеріалів, які він, перебуваючи у шлюбі, використав під час самочинного будівництва, тому слід відмовити у відповідній частині позову, а суд першої інстанції цього не врахував.

4. 12 січня 2024 року позивач через адвоката подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 7 грудня 2023 року й ухвалити нове рішення про задоволення апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 вересня 2023 року.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є стягнення витрат на капітальне будівництво, ремонт і невід`ємні поліпшення квартири. Ціна позову становить 367 132,00 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

5.5. У касаційній скарзі позивач звернув увагу на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики з огляду на існування в аналогічній справі № 654/3460/15-ц постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 березня 2021 року з протилежними висновками, ніж ті, які зробив Чернівецький апеляційний суд у постанові від 7 грудня 2023 року.

5.6. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що позивач не обґрунтував фундаментальний характер питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. Відсутні підстави вважати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності правозастосовної практики. Аргументи позивача зводяться до його незгоди з оцінкою зібраних судами доказів і встановлених обставин.

5.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, позивач не обґрунтував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Позивач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Позивач через адвокатаподав касаційну скаргу на судове рішення, яке за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання позивачем касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушує сутність його права на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 7 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Чернівецької міської ради - про стягнення витрат на капітальне будівництво, ремонт і невід`ємні поліпшення квартири.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук