Справа №461/6110/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника позивача за первісним позовом

(відповідача за зустрічним) ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом

(позивача за зустрічним) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом

позивач Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

представник позивача Любашевський Вячеслав Полікарпович

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15)

до

відповідач ОСОБА_3

( АДРЕСА_1 ),

відповідач ОСОБА_2

( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості

зустрічним позовом

позивач - ОСОБА_2

( АДРЕСА_1 ),

до

відповідач - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -

ОСОБА_4

( АДРЕСА_2 ),

про визнання договору недійсним,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово комунальних послуг у розмірі 45337 гривні 14 копійок та суму понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликається на те, що відповідачам, як співвласникам нежитлових приміщень загальною площею 374,8 м2 у будинку АДРЕСА_3 , відповідно до договору № 266 від 22.11.2021 року, надаються послуги з утримання будинку. Відповідачі оплату за отримані житлово-комунальних послуг не здійснюють і за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 45337 грн. 14 коп. Оскільки, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у добровільному порядку не здійснюють оплату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позивач просить заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2023 року позовні вимоги Львівського комунального підприємства «Старий Львів» задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 45337 грн. 14 коп., а також суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі по 1240 грн. 50 коп., з кожного.

Ухвалою суду від 03.05.2023 року, заяву ОСОБА_2 задоволено та скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 січня 2023 року у цивільній справі №461/6110/22 за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.05.2023 від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву Львівського комунального підприємства «Старий Львів». Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, через їх недоведеністю та безпідставністю. Зокрема, ОСОБА_2 вказує, що дійсно разом із ОСОБА_3 вони є співвласником нежитлових приміщень площею 374,8 м.кв., але, не у житловому будинку з нежитловими приміщеннями, а у окремій будівлі складу. Жодному зі співвласників нежитлових приміщень у даній будівлі не надається послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Зауважує, що 12.12.2018 ОСОБА_3 зверталася до ЛКП «Центральне», відповідно до п. 6.2 та п. 6.4 договору, щодо припинення та не продовження дії договору № 206 від 15.01.2016 про надання послуг з утримання будинків та відшкодування експлуатаційних витрат. Вважає, що посилання позивача на порушення вимог ст. 526 ЦК України, є незаконними, оскільки жодних зобов`язань ні перед ЛКП «Центральне», ні перед його правонаступником ЛКП «Старий Львів» у нього немає та жодних послуг з утримання будинку та прибудинкової території йому не надавалось.

Також, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» у якому просить визнати недійсним Договір № 266 від 22.11.2021 року, укладений ОСОБА_4 з ЛКП «Старий Львів» про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_3 , з моменту його укладення. Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) вказує, що ОСОБА_4 у період укладення даного договору перебувала за межами території України, а відтак, жодним чином не могла засвідчити такий власним підписом. Зауважує, що зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що остання не брала участі як ініціатор проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку на яких було обрано уповноважену особу, а також форму управління майном та надавача послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Отже, ОСОБА_2 вважає, що такий договір є недійсним з моменту його укладення.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 01.06.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 . Об`єднано в одне провадження первісну позовну заяву та зустрічну позовну заяву. Змінено порядок здійснення провадження у справі та постановлено процесуальне рішення про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Також, залучено до розгляду справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом ОСОБА_4 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2023, задоволено клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) та витребувано у Галицької районної адміністрації Львівської міської ради належним чином засвідчені копії: розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №361 від 30.10.2018 «Про списання житлових будинків з балансу ЛКП «Центральне»; розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №235 від 07.03.2020 «Про затвердження актів про списання багатоквартирних будинків у АДРЕСА_3 »; акт про списання багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 з додатками (інвентаризаційна карта, список об`єктів які знаходяться на прибудинковій території, карта схема прибиральної площі прибудинкової території); акт (протокол, технічний звіт, інвентаризаційний опис, тощо) щодо інвентаризаційного опису та технічного обстеження (заключення) по будинку АДРЕСА_2 .

22.06.2023 до суду надійшли витребувані судом матеріали.

27.06.2023 від ОСОБА_4 до суду надійшла заява у якій остання вказує, що позовні вимоги зустрічного позову підтримує у повному обсязі.

07.07.2023 від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) надійшли письмові пояснення. Представник ЛКП «Старий Львів» вказує, що спір про визнання недійсним протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку та укладеного на підставі нього договору з управління будинком повинен розглядатися в порядку господарського судочинства. У зв`язку з чим, просить провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Первісний позов Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, задовольнити у повному обсязі.

13.09.2023 від ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) просить відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Вказує, що спірний договір було підписано фізичною особою, яку було уповноважено на його укладання співвласниками багатоквартирного будинку. Таким чином, за твердженням ОСОБА_2 підстав вважати, що спір відноситься до юрисдикції господарського суду немає, що також вбачається зі ст. 20 ГПК України. Також, ОСОБА_2 стверджує, що ЛКП «Старий Львів» своїх зобов`язань за договором № 266 від 22.11.2021 не виконував добросовісно, а сам договір було укладено з численними порушеннями.

Ухвалами суду без виходу до нарадчої кімнати від 14.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі за зустрічним позовом. Клопотання ОСОБА_2 про витребування від ЛКП «Старий Львів» та Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби України доказів задоволено.

08.11.2023 від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) надійшли письмові заперечення. Сторона вказує, що ознайомившись з поданими ЛКП «Старий Львів», на виконання ухвали суду від 14.09.2023, документами вважає, що з таких не можливо встановити правильність нарахування боргу, у зв`язку з ненаданням для цього вихідних даних. Також, з поданих документів неможливо провести звірку щодо підтвердження надання послуг, проведення робіт, оскільки подана документація не відповідає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

16.01.2024 ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення заг. пл. 374,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , укладеного між ТзОВ «Ікос Фінанс» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також копію довідки № 1/229 від 05.04.2013 ОКП ЛОР «БТІ та ЄО», виданої ТзОВ «Ікос Фінанс» по розміщенню нежитлового приміщення заг. пл. 374,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) просив первісний позов задовольнити у повному обсязі. Вказав, що через невиконання відповідачами свого обов`язку щодо оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території у них утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі, зауважив, що вважає такий необґрунтованим.

Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) ОСОБА_2 вказав, що ЛМКП «Старий Львів» не довів наявність заборгованості з оплати послуг та прибудинкової території, а також факт їх надання. Зокрема, зауважив, що матеріали справи не містять докази наявності заборгованості саме у такому розмірі, оскільки з поданих документів неможливо встановити порядок нарахування плати встановленої ЛМКП «Старий Львів». У задоволенні первісного позову просив відмовити. Позовні вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що з наявної у матеріалах справи інформації вбачається, що ОСОБА_5 не могла укласти договір № 266 від 22.11.2021 року з ЛКП «Старий Львів» про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки перебувала у цей час за межами території України. Отже, такий договір є недійсним з моменту його укладення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується матеріалах справи, зокрема рекомендованими повідомленнями.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до переконання, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, а також доводи сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення, а саме складське приміщення загальною площею 374,8 м2, яке розташоване в будинку АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.01.2016, засвідченого приватним нотаріусом Львівського міського округу Дячук О.А., зареєстрованого у реєстрі за № 175.

15.01.2016 між ОСОБА_3 та ЛКП «Центральне» було укладено договір № 206 про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинків і прибудинкових територій, де знаходяться нежитлові приміщення. Згідно п. 6.1 даного договору, термін його дії до 31.12.2019. Пунктом 6.4. цього договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору за один місяць до закінчення його дії, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 5634 від 10.10.2019, припинено ЛКП «Центральне» шляхом приєднання до ЛКП «Старий Львів»».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема долученого до матеріалів первісної позовної заяви розрахунку заборгованості по оплаті експлуатаційних витрат (житлово-комунальних послуг) за договором № 206 від 15.01.2016 по нежитлових приміщеннях площею 374,80 м.кв., у будинку АДРЕСА_3 , станом на листопад 2022, за розрахунком позивача ЛКП, у відповідачів наявна заборгованість у розмірі 45337 грн. 14 коп., яка утворилась у період з листопада 2019 по листопад 2022.

Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Статтею 360 ЦК України, встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статтею 13 цього Закону визначено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 даного Закону, за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Згідно п.п. 2,5,7 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника, ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії, інші права, визначені законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.

Згідно положень ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі, зокрема, прийняття рішень про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).

Також, як вбачається із змісту ст. 10 вказаного Закону, у зборах беруть участь особисто та/або через представників співвласники, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку, і вказують, який документ підтверджує право власності на квартиру або документ, що надає повноваження на голосуванні від імені співвласника (для представника).

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Частинами 3,4 вказаної статті визначено, що порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати цих послуг у повному обсязі. Поряд з цим, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг, які фактично були надані. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Отже, саме на ЛМКП «Старий Львів» покладено обов`язок доведення того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично користувалися послугами підприємства наданими з утримання будинку та прибудинкової території і такі послуги їм були надані.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У процесі судового розгляду було встановлено, що 12.12.2018 ОСОБА_3 зверталася до ЛКП «Центральне» із заявою про припинення договору про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинків і прибудинкових територій, яку підприємство отримало, про що свідчить відтиск печатки надавача комунальних послуг та номер реєстрації на заяві.

Жодних даних про те, що ЛКП «Центральне» вживало заходи щодо продовження дії відповідного договору в ході розгляду справи не встановлено.

Таким чином, договір від 15.01.2016 укладений між ОСОБА_3 та ЛКП «Центральне» № 206 про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинків і прибудинкових територій, де знаходяться нежитлові приміщення, не міг бути продовженим, оскільки ОСОБА_3 заявила про його припинення до закінчення дії договору, тобто скористалася своїм правом, передбаченим п. 6.4. спірного договору щодо припинення його дії.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Попри те, що після закінчення терміну дії вищезазначеного договору такий не був продовжений, зокрема ОСОБА_3 було подано заяву про його припинення, ЛМКП «Старий Львів» продовжував нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_3 , за нежитлові приміщення загальною площею 374,8 м.кв., які на праві спільної часткової власності належать відповідачам за первісним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, ЛМКП «Старий Львів» вказує, що надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за вищевказаною адресою також відбувається на підставі Договору №266 від 22.11.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку, в особі ОСОБА_5 , та ЛМКП «Старий Львів».

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) стверджує, що складські приміщення, власниками яких є відповідачі за первісним позовом, разом з багатоквартирним житловим будинком, є цілісним майновим комплексом, розміщеним за адресою: АДРЕСА_3 . Однак, суд з такими доводами представника ЛМКП «Старий Львів» погодитись не може та відхиляє їх з огляду на нижченаведене.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

З матеріалів справи, зокрема з довідки виданої ТзОВ «Ікос Фінанс», яке було попереднім власником нежитлового приміщення належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме складського приміщення загальною площею 374,8 кв.м., яке розташоване АДРЕСА_3 , вбачається, що загальна площа будинку становить 2458,3 кв.м., у тому числі житловий будинок «А-3» площею 1998,8 кв.м. та будівля складу «Б-3» площею 459,5 кв.м. Придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складські приміщення, загальною площею 374,8 кв.м., належать до будівлі складу «Б-3». Отже, нежитлові приміщення не відносяться до багатоквартирного будинку та не є його частиною.

Під час розгляду справи, ЛМКП «Старий Львів» на виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 14.09.2023, було подано документи на підтвердження надання комунальних послуг, зокрема акти надання послуг, відомості про прибиральну площу. Водночас, подані документи достовірно не підтверджують факту надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території по нежитловому приміщенні, оскільки усі послуги фактично було надано житловому будинку під літерою «А-3».

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог первісної позовної заяви.

При цьому, суд вважає, що позивачем не доведено факту отримання комунальних послуг відповідачами за первісним позовом. Зокрема, у актах виконаних робіт з утримання будинку та прибудинкової території не містяться відомості про надання послуг складським приміщенням, загальною площею 374,8 кв.м., які належать до будівлі складу «Б-3». Окрім того, доданий до справи розрахунок суми боргу не містить алгоритму помісячного розрахунку, що унеможливлює перевірку судом його правильності. Також, як було встановлено у процесі розгляду справи, ЛМКП «Старий Львів» продовжив нарахування послуг з утримання будинку та прибудинкової території попри те, що строк дії договору № 206 від 15.01.2016 по нежитлових приміщеннях площею 374,80 м.кв., у будинку АДРЕСА_3 , завершився, а ОСОБА_3 повідомила про небажання його пролонгації. Тобто фактично встановлено відсутність правових підстав для пред`явлення заявлених вимог.

У свою чергу, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) просить визнати недійсним Договір № 266 від 22.11.2021 року, укладений ОСОБА_4 , з ЛКП «Старий Львів» про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_3 , з моменту його укладення. Так, ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_4 у період укладення даного договору перебувала за межами території України, а відтак, жодним чином не могла засвідчити такий власним підписом.

Разом з тим, ОСОБА_2 , реалізовуючи своє право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний правочин порушує його права та законні інтереси. Водночас, у процесі розгляду справи з доводів учасників процесу та доказів поданих на їх обґрунтування, судом не було встановлено порушення права саме ОСОБА_2 , адже він фактично заявляє, що належні йому приміщення не належать до будівлі щодо обслуговування якої укладено оспорений договір, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви. У даному випадку суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено у установленому законом порядку те, що оспорюваний правочин порушує його права та законні інтереси. Суд не може не відзначити, що доводи ОСОБА_2 , якими обґрунтовано заперечення первісного позову, в частині заперечення факту належності приміщень власником яких він являється до відповідного житлового будинку зазначеного вище, виключають те, що оспорений ним договір щодо обслуговування даного будинку впливає на його права чи інтереси за обставин встановлених судом.

З цих підстав суд не оцінює доводи ОСОБА_2 щодо неможливості укладення договору ОСОБА_4 , адже наведені обставини не спростовують того, що даний договір не впливає на права та інтереси позивача за зустрічним позовом, тобто такі доводи не можуть вважатися належною підставою позову.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні первісного позову Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Старий Львів», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

представник позивача Любашевський Вячеслав Полікарпович

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15)

відповідач ОСОБА_3

( АДРЕСА_1 ),

відповідач ОСОБА_2

( АДРЕСА_1 )

за зустрічним позовом

позивач - ОСОБА_2

( АДРЕСА_1 ),

відповідач - Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький