Дата документу 06.03.2024 Справа № 336/7485/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/7485/21 Пр. № 22-ц/807/252/24Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання дійсним договору дарування валютних коштів

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просить визнати дійсним договір дарування валютних коштів на суму 49068 Євро, укладений між ним і ОСОБА_2 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Галущенко Ю.А. (а.с. 92).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 97) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2023 року (а.с. 161-162) позовну заяву позивача у цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 180-182) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 192).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 15 січня 2024 року (а.с. 223-224), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 225), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів апеляційного суду взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 19.02.2024 року по 04.03.2024 року включно (довідка а.с. 233).

Учасники цієї справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи (а.с. 230, 232) відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу за відсутності відповідача та третьої особи, які не з`явились, за присутності позивача ОСОБА_1 та представника останнього адвоката Дєєва М.В. (а.с. 234-236).

При цьому, суддею-доповідачем у даному судовому засіданні повідомлено, що суддя-доповідач Гончар М.С. вчилась разом в одному вузі на одному факультеті в одній групі із ОСОБА_4 , дружніх відносин з останнім немає. Самовідводи та відводи у цій справі відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника останнього, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судовими рішеннями є: ухвали…, постанови…(ст. 258 ч. 1 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду вищезазначений позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 223, 257 - 258, 260, 353 ЦПК України та виходив із такого.

Ст. 4 ч. 1 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За ст. 223 ч. 5 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до статті 257 ч.1 п.3 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки позивач вдруге не з`явився до суду без поважних причин, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, не повідомив про причини своєї неявки, тому, враховуючи положення ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції вважав за необхідне позов залишити без розгляду, оскільки належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач вдруге не з`явився до суду.

Також слід відмітити, що в Україні діє система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті «Судова влада» і позивач мав усі можливості для отримання інформації про розгляд справи за його позовною заявою.

За ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Як вказує ч. 3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат чи про повернення судового збору, оскільки сторонами не були надані відповідні заяви чи клопотання.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що підготовче судове засідання у цій справі було закрито лише 19 грудня 2022 року (ухвала а.с. 151).

Таким чином, два судові засідання, в які дану справу судом першої інстанції було призначено до розгляду та в які позивач не з`явився у цій справі, є 13.01.2023 року та 01.02.2023 року.

Позивач дійсно не подавав суду першої інстанції у цій справі заяви про розгляд цієї справи за його відсутності.

Однак, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції у цій справі про те, що позивач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом першої інстанції саме про дати цих двох судових засідань у цій справі.

Оскільки, хоча апеляційним судом встановлено, що:

- судом першої інстанції позивачу ОСОБА_1 дійсно надсилались судові повістки на вказані дати судових засідань у цій справі саме за адресою, повідомленою позивачем в його позові: АДРЕСА_1 (а.с. 2),

- проте, обидві судові повістки повернулись на адресу суду першої інстанції без вручення з відмітками поштового відділення:

= на 13.01.2023 року «адресат відсутній» (а.с. 155), що в силу вимог ст. 128 ч. 8 п. 3 ЦПК України та 01.02.2023 року дійсно вважається належним повідомленням позивача про дату даного судового засідання,

= на 01.02.2023 року з 2 (двома) взаємовиключними відмітками - «адресат відмовився» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 159), що суперечить вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270, які розроблені відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок» та Актів Всесвітнього поштового зв`язку,

= при цьому, перевірити, яка саме відмітка є правильною, не представляється можливим, у тому числі в силу того, що відповідно до п. п. 106-109 вищезазначених Правил Укрпошта здійснює перевірку пересилання реєстрованих поштових відправлень в автоматизованій системі товариства протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання, що у тому числі підтверджується листом Укрпошти( а.с. 220),

-Крім того, згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі ЄУН 752/11896/17-ц, приписи ЦПК України…не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи і апелянт позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свою вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у тому числі такою підставою (а.с. 180-181), що є обов`язковою підставою для обов`язкового скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції у вигляді оскаржуваної ухвали (ст. 258 ЦПК України) на підстав ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України,

-оскільки, висновок суду першої інстанції у тому числі про інформованість позивача ОСОБА_1 про вказані дати судових засідань у цій справі у тому числі через офіційний веб - сайт судової влади України, не ґрунтується на цивільному процесуальному законі, зокрема ст. 128 ЦПК України, за змістом якої: лише учасники справи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження яких невідомо, можуть викликатись судом до суду через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, для розміщення кого ЦПК передбачені відповідні строки та порядок;

-при цьому, апеляційним судом встановлено, що:

-= позивач ОСОБА_1 у цій справі не належить до кола таких осіб (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні),

-= та саме у спосіб і порядок, передбачений ст. 128 ЦПК України, про дату судового засідання 01.02.2023 року, в якому було постановлено оскаржувану ухвалу, він не повідомлявся (відповідний текст оголошення про виклик позивача судом першої інстанції через вказаний сайт у матеріалах цієї справи відсутній),

= а знайомитись з інформацією на офіційному веб - сайті судової влади України було правом, а не обов`язком позивача у цій справі при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи,

-таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом першої інстанції у цій справі на «друге» судове засідання 01.02.2023 року, в якому була постановлена судом першої інстанції оскаржувана ухвала, та не з`явився в останнє без поважних причин, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України на спростовуються матеріалами цієї справи,

- та, відповідно, у суду першої інстанції у цій справі були відсутні підстави для залишення вищезазначеного позову позивача у цій справі без розгляду оскаржуваною ухвалою у цій справі в силу вимог ст. 223 ч. 5, 257 ч. ч. 1 п. 3 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В разі скасування ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду позову позивача у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл цих витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, вирішується у подальшому судом першої інстанції за результатами розгляду справи в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.03.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.