ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/514/24 Справа № 179/207/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення попередньої плати (авансу),-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року ОСОБА_2 через свого представника звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 15 грудня 2021 року між нею та ОСОБА_1 було укладено усний попередній договір щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного договору ОСОБА_3 15.12.2021 року нею було передано грошові кошти в сумі 7000 доларів США в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу.

Оскільки укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15 грудня 2021 року попередній договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - повинен був бути укладений включно письмо та посвідчений, але був укладений лише в усній формі, вказаний договір є нікчемним правочином, згідно приписів ч. 1 ст. 208 ЦК України. Станом на 01.12.2022 року договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна укладено не було.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана грошова сума у розмірі 7000,00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню.

Станом на 23.01.2023 року об`єкт нерухомості залишається у власності відповідача.

За офіційним курсом Національного банку України за 1 USD (долар США) для UAH (гривні) на дату подання позовної заяви в гривневому еквіваленті ціна позову складає 7000,00 доларів США х 36,5686 грн. = 255 980.20 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 255 980,20 грн. та судовий збір у розмірі 2 559,80 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані в якості авансу в розмірі 255 980,20 грн. та судовий збір у розмірі 2 559,81 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не повне з`ясування судом усіх обставин справи та не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи документам.

Зокрема наголошує, що вона ніколи не укладала із позивачем ОСОБА_2 попередніх договорів щодо продажу у майбутньому будинку та не отримувала від неї кошти. На момент складання розписки єдиною нерухомістю, якою вона володіє на праві власності є квартира. Також звертає увагу, що надана позивачем розписка не містить паспортних даних сторін їх ідентифікаційних кодів та адрес проживання, а також не містить даних про будинок щодо

якого сторони домовились. Однак в розписці вказано, що гроші передано в рахунок боргу, а отже це не може бути авансом чи завдатком.

Враховуючи наведене вважає, що наданий позивачем документ за своєю сукупністю не є борговою розпискою та не підтверджує договір позики, а отже не є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути видана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. А тому вважає, що дії позивача носять характер недобросовісної поведінки.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 255 980,20 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин та змісту розписки керувався приписами ст.. 570 ЦК України та виходив із того, що передані позивачем відповідачці грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США є авансом та підлягають поверненню позивачу у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі змісту розписки від 15.12.2021 року ОСОБА_1 отримала 7 000 доларів США в рахунок будинку, вартість будинку 11 000 доларів США, залишок за будинок складає 4 000 доларів США. ОСОБА_2 зобов`язується сплатити за будинок кошти в розмірі 4 000 доларів США до 01 грудня 2022 року. У разі несплати суми до вказаної дати, сума завдатку не повертається (а. с. 7).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що сторони висловили намір укласти договір купівлі-продажу будинку, позивач сплатив грошові кошти у сумі 7 000 доларів США відповідно до розписки від 15.12.2021 року, однак між сторонами не було досягнуто усіх істотних умов договору, тому договір купівлі-продажу будинку не було укладено.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу розписки, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , оскільки за її змістом вона отримала 7 000 доларів США у рахунок укладання в майбутньому договору купівлі-продажу будинку та передачі залишку його вартості у розмірі 4 000 доларів США.

Як встановлено судом першої інстанції сторонами так і не було укладено договір купівлі-продажу житла.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманним, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_1 грошова сума в еквіваленті 7 000 доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 211/5994/17.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для стягнення переданих позивачем відповідачу 7 000 доларів США у якості авансу, які еквівалентні 255 980,20 грн..

Доводи про те, що в розписці не містяться дані паспорта та ідентифікаційного коду відповідача і не зазначено відносно якого будинку було досягнуто домовленість між сторонами не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки розписка містить прізвища особи, яка передала кошти та яка їх отримала, з зазначенням конкретної суми коштів.

Зазначаючи про те, що відповідач не писала такої розписки і не отримувала коштів від позивача, відповідач не надала будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження своїх доводів.

Посилання на те, що наданий позивачем документ не є борговою розпискою і не посвідчує факт передання грошової суми позичальнику є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим,різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 255 980,20 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: