Унікальний номер справи 1008/7856/12
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5550/2024
Головуючий у суді першої інстанції Кравченко Л.М.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

14 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Авєлін А.О.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач (заявник) ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року, ухвалену у складі судді Кравченко Л.М., в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

04.07.2013 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27.03.2014 залишено без змін, у справі № 1008/7856/12, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти за борговими розписками від 05 липня, 23 липня, 28 серпня, 12 жовтня 2007 р., двічі 19 січня, 05 лютого, 08 жовтня та 28 листопада 2008 р., в сумі 183 863 грн. 23 коп. та судовий збір у сумі 3 441 грн., а всього 487 304 грн. 23 коп.

29.06.2022 р. представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Волощук В.В. звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2013. Заява мотивована тим, що в грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання розписок (договорів позики) про отримання коштів у борг від ОСОБА_1 недійсними. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2021 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2021 залишено без змін. Так, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2022 колегія суддів дійшла до висновку, що «предметом даного позову є визнання недійсними розписок про отримання коштів у борг від 05, 23 липня, 28 серпня, 12 жовтня 2007 р., двічі 19 січня, 05 лютого, 08 жовтня та 28 листопада 2008 р. Підставою позову є те, що позивач не писав вищевказані розписки. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до ч.1 cт. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Тобто, недійсним може бути визнаний лише укладений договір. В свою чергу, така підстава позову, як не вчинення правочину, не може мати своїм наслідком визнання цього ж правочину недійсним.

Заявник вважає, що вказані нововиявлені обставини у справі №1008/7856/12 підтверджують факт неукладення (непідписання) ОСОБА_2 розписок від 05 липня, 23 липня, 28 серпня, 12.10.2007 р., двічі 19 січня, 05 лютого, 08 жовтня та 28.11.2008 р., в сумі 483 863 грн. 23 коп., оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2021 р. та постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2022 встановлено факт неукладення договору (непідписання) вказаних розписок. Ці істотні обставини (висновки Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2021 та Київського апеляційного суду від 24.05.2022) не встановлювались та не досліджувались судом при розгляді справи №1008/7856/12 по суті, хоча вони входять до предмета доказування у справі, мають визначальне значення для правильного її вирішення, можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 1008/7856/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2013 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, а наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги обставини, що встановлені постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2022.

Апелянт зауважує, що ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2022 винесена суддею, яка не могла розглядати дану справу так як зацікавлена в цьому через рішення, яке вона приймала у даній справі. У зв`язку з тим, що сторони не були повідомлені про час та дату розгляду справи, суд позбавив заявника можливості заявити відвід.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника подала до суду письмові пояснення. Зазаначає, що рішення суду у цивільній справі № 1008/7856/12 від 04.07.2013 та ухвала апеляційного суду Київської області від 27.03.2014 переглядались в касаційному порядку і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014 залишені без змін. При розгляді справи ОСОБА_2 не заперечував ні написання розписок ні отримання коштів за ними. Натомість заперечуючи проти позову та оскаржуючи прийняті у справі рішення ОСОБА_2 посилався на ті обставини, що між сторонами склалися правовідносини, які витікають з договорів оренди та суборенди нежитлових приміщень і підпадають під дію норм Господарського кодексу України, тобто, що між сторонами спору виникла спільна господарська діяльність, а сторони вели таку сільну господарську діляність. Надалі ОСОБА_2 вичерпавши процесуальні можливості оскарження прийнятого рішення, неодноразово намагається його переглянути у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Скаржник помилково трактує зміст та окремі доводи суду у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2021 та постанові Київського апеляційного суду від 24.05.2022 у справі № 752/25799/18 як встановлення факту неукладення договору. Адже відмова у позові мотивована не лише тим, що ОСОБА_2 намагався оспорити боргові розписки, як недійсний правочин з підстав його невчинення, а й встановленим фактом підписання ОСОБА_2 розписок.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Музичко Р.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомив. Представник ОСОБА_2 - адвокат Волощук В.В. про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить Звіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. Причини неявки представник відповідача суду не повідомив. Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб, з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Музичко Р.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати судове рішення, а доводи заявника, на які він посилається як на нововиявлені обставини, а саме, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2021 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовлено, однак висновок, що випливає з постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2022, що «предметом даного позову є визнання недійсними розписок про отримання коштів у борг від 05, 23 липня, 28 серпня, 12.10.2007, двічі 19 січня, 05 лютого, 08 жовтня та 28.11.2008. Підставою позову є те, що позивач не писав вищевказані розписки. Отже, враховуючи те, що позивач просив суд визнати недійсним правочин з підстави його не вчинення, що суперечить нормам чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання розписок, недійсними». За своєю суттю встановлені судами обставини у цій справі не є доказом, яким підтверджуються нововиявлені обставини, вони не відноситься до таких у розумінні ст. 423 ЦПК України, і не є підставою для перегляду і скасування рішення суду за нововиявленими обставинами.

З таким висновком погоджується і суд апеляційфної інстанції.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Судом встановлено, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 березня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти за борговими розписками від 05 липня, 23 липня, 28 серпня, 12 жовтня 2007 р., двічі 19 січня, 05 лютого, 08 жовтня та 28 листопада 2008 р., в сумі 183 863 грн. 23 коп. та судовий збір у сумі 3 441 грн., а всього 487 304 грн. 23 коп.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі № 752/25799/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено, однак висновок, що випливає з постанови Київськго апеляційного суду від 24.05.2022, що «предметом даного позову є визнання недійсними розписок про отримання коштів у борг від 05, 23 липня, 28 серпня, 12.10.2007, двічі 19 січня, 05 лютого, 08 жовтня та 28.11.2008 - думка суду незакінчена та для заявника незрозуміла. Також суд зазначив, що - підставою позову є те, що позивач не писав вищевказані розписки. Отже, враховуючи те, що позивач просив суд визнати недійсним правочин з підстави його не вчинення, що суперечить нормам чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання розписок, недійсними».

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначена апелянтом обставина за своєю природою не може бути віднесена до нововиявлених та звертає увагу на таке.

Так, апелянт помилково трактує зміст та окремі доводи суду у рішенні Голосіївськього районного суду м. Києва від 21.09.2021 та постанові Київського апеляційного суду від 24.05.2022 у справі № 752/25799/18 як встановлення факту неукладення договору, а саме не підписання боргових розписок.

В справі № 752/25799/18 відмовлено в позові ОСОБА_2 про визнання недісними боргових розписок у тому числі з тих підстав, що факт підписання розписок ОСОБА_2 підтверджується відповідним висновком експертного почеркознавчого дослідження № 49/16 від 06 вересня 2016 року, а факт отримання ним грошових коштів за розписками встановлювався судовим рішенням при розгляді справи № 1008/7856/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що судовим рішенням у справі № 752/25799/18 не встановлювався факт неукладення договору чи непідписання розписок.

Посилання суду, що «недійсним може бути визнаний лише укладений договір, а недодержання сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення, на що посилається позивач, не може бути підставою для оспорювання такого правочину в судовому порядку, оскільки в силу закону такий правочин вважатиметься або неукладеним, або нікчемним», які апелянт трактує як встановлення факту «не укладення договору (не підписання) вказаних розписок, є спростуванням доводів позову, які не знайшли свого підтвердження та висновком про відсутність підстав для для визнання розписок недісними, оскільки ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним правочин саме з підстави його не вчинення, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Окрім того, будь-які обставини щодо спростування розписок з підстав їх непідписання повинні бути відомі скаржнику на час розгляду по суті справи про стягнення на їх підставі.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Отже, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що заявником не доведено передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2013 за нововиявленими обставинами.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу, залишити без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати заявника по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 27 лютого 2024 року.

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна