Справа № 574/68/24
Провадження №2-о/574/11/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Буринь

Буринський районний суду Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку окремого провадження справу за спільною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за заявою подружжя в порядку ч.3 ст. 293 ЦПК України,

в с т а н о в и в:

Заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя (в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України), мотивуючи її тим, що 25.08.2015 року вони уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Буринського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис 71. Від шлюбу вони мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, сімейне життя між ними не склалося, фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться та подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 26.01.2024 року. Відповідно до умов вказаного договору їхня донька залишається проживати разом з батьком, при цьому мати має право бачитись з нею в порядку, передбаченому зазначеним договором. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні, а тому просять суд шлюб між ними розірвати.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 29.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду.

Заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву про розірвання шлюбу підтримав та просив її задовольнити, з наведених у ній підстав. Також звертав увагу на те, що до спільної заяви про розірвання шлюбу заявниками додано, укладений між ними, договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено нотаріально, а тому він відповідає дійсній волі сторін та вимогам закону. Крім того, умовами вказаного договору не обмежуються права матері дитини, оскільки батько не перешкоджає їм спілкуватись частіше, ніж передбачено договором.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності заявників.

Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку в цілому та кожному доказу окремо, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 25.08.2015 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Буринського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис 71. Під час державної реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Від шлюбу заявники мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Згідно роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

З вказаного випливає, що обов`язковою умовою для звернення подружжя до суду з заявою про розірвання шлюбу, наявність письмового договору, відповідно до умов якого має бути визначено: а) з ким із них будуть проживати діти; б) яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо; в) умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Таким чином, за наявності вказаних умов, а також при встановленні судом обставин, що заява відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.

При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Так, ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. ст. 150-151 СК України.

Частинами 1-4 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

З матеріалів справи вбачається, що разом із спільною заявою про розірвання шлюбу заявниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано укладений між ними та нотаріально посвідчений договір від 26.01.2024 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до умов якого, малолітня донька ОСОБА_2 залишається проживати разом з батьком ОСОБА_3 (а.с.11).

За результатами дослідження умов укладеного заявниками договору суд дійшов висновку, що його положення суперечать закону, а саме принципу рівності прав та обов`язків матері і батька щодо дитини, що передбачено нормами статей 7, 141, 150, 152, 157 цього СК України; конституційному обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України), який знайшов своє закріплення у статті 180 СК України.

Так вказаним договором значно обмежено, як права так і обов`язки матері щодо її участі у вихованні та забезпеченні умов проживання дитини, зокрема положення п.2.1. договору встановлено, що мати має право зустрічатися та спілкуватися з дитиною не частіше двох разів на тиждень за попередньою домовленістю з батьком, брати до себе дитину за місцем свого проживання у встановлені державою вихідні дні та свята, враховуючи бажання дитини та стан її здоров`я, забирати дитину зі школи за попередньою домовленістю з батьком, відвідувати святкові заходи в навчальному закладі.

На думку суду обмеження малолітньої дитини у спілкуванні з матір`ю, не більше двох разів на тиждень, без врахування бажання самої дитини та можливостей її матері, безумовно свідчить про порушення їхніх прав, оскільки дитина не повинна бути обмежена у праві на спілкування з матір`ю, в тому числі засобами телефонного та іншого зв`язку. Умови п.2.2 договору про те, що в період канікул, кожен з батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з нею на території України, порушують права дитини на відпочинок за кордоном у разі наявності в когось із батьків фінансової можливості такий відпочинок їй забезпечити.

Доводи представника заявника ОСОБА_1 про те, що умовами вказаного договору не обмежуються права матері дитини, оскільки батько не перешкоджає їм спілкуватись частіше, ніж передбачено договором, є необґрунтованими, оскільки не свідчать про відповідність договору вимогам закону та відсутність у ОСОБА_3 можливості в майбутньому вимагати дотримання його умов та обмежувати спілкування матері з дитиною.

Окрім цього, договір взагалі не містить положень про те, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме той із батьків, хто буде проживати окремо, сторонами у договорі не передбачено способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини, чим порушено, як права дитини так і вимоги ст. 109 СК України.

Також, сторонами не передбачено у договорі порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Відсутність у договорі вказівки на обов`язок матері сплачувати аліменти унеможливлює здійснення нотаріусом захисту права дитини на отримання аліментів шляхом вчинення виконавчого напису, що суперечить положенням ч.2 ст.109 СК України.

Отже ураховуючи, що укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини не ґрунтується на законі та порушує особисті та майнові права їх малолітньої дитини, зокрема такі як право на материнську любов, турботу, виховання і піклування та право на утримання від батьків до досягнення повноліття, правові підстави для задоволення їх спільної заяви про розірвання шлюбу відсутні.

Разом з цим, слід роз`яснити заявникам, що судом відмовлено в задоволенні заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження у зв`язку із порушенням порядку при поданні такої, а не у зв`язку із неможливістю розірвати їх шлюб, відтак вказане не позбавляє права заявників звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10-13, 19, 76-82, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні спільної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за заявою подружжя (в порядку ч.3 ст. 293 ЦПК України) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявниця ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заявник ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 07.03.2024 року.

Суддя Т.Р. Гук