ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1285/24 Справа № 185/3712/23 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві (суддя першої інстанції Шаповалова І.С.)

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, суму грошових коштів у розмірі 540 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає, що воно не відповідає обставинам справи та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив право позивачки на відшкодування моральної шкоди завданої смертю чоловіка на виробництві.

Скаргу мотивує тим, що у ОСОБА_3 на момент його смерті не було інших рідних, які б змогли приймати участь у розслідуванні нещасного випадку та сприяти законному та справедливому розслідуванню комісією та в рамках кримінального провадження. Після поховання чоловіка позивачки не могла залишитись осторонь розслідування, оскільки у нещасному випадку не було вини її чоловіка і вона хотіла щоб винних у смерті ОСОБА_3 було притягнено до кримінальної відповідальності.

Наголошує на тому, що позивачка разом із чоловіком проживали однією сім`єю з 2005 року і до дня його смерті перебувала у статусі дружини загиблого.

ОСОБА_2 просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Янчук І.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість,ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Янчук І.Б. просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Янчук І.Б. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2013 року під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку на виробництві в структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» загинув ОСОБА_3 , який перебував з відповідачем у трудових відносинах. Факт нещасного випадку підтверджується Актом Н-5 від 09.06.2013 (а.с. 18-24) та Актом Н-1 від 09.06.2013 (а.с. 26-32).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 оскаржила заочне рішення про розірвання шлюбу не для відновлення подружніх стосунків, а виключно з підстави смерті ОСОБА_3 і отримала повторне свідоцтво про шлюб вже після смерті ОСОБА_3 , оскільки подання апеляційної скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 14 червня 2013 року (тобто вже після смерті ОСОБА_3 ) про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та відмова від позову в суді апеляційної інстанції свідчить саме про це.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 306 ЦПК України (в редакції № 406-VII від 04.07.2013 року) в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України (в редакції № 406-VII від 04.07.2013 року) Рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 28.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

22 травня 2013 року під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку на виробництві в структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» загинув ОСОБА_3 , який перебував з відповідачем у трудових відносинах. Факт нещасного випадку підтверджується Актом Н-5 від 09.06.2013 (а.с. 18-24) та Актом Н-1 від 09.06.2013 (а.с. 26-32).

У червні 2013 року позивачка звернулась до апеляційного суду зі скаргою на вищевказане заочне рішення суду про розірвання шлюбу.

При розгляді справи в апеляційній інстанції в судовому засіданні 11 липня 2013 року ОСОБА_1 надала заяву про відмову від позову та просила закрити провадження у справі, при цьому зазначила, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2013 року (справа № 185/5891/13) прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2012 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу закрито.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було долучено копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 30.07.2013 року з позначкою «повторно», та вказано, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 28 листопада 2003 року.

З позовною заявою про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась у березні 2023 року.

Отже, з наведеного вбачається, що на момент звернення до суду із даним позовом заочне рішення суду про розірвання шлюбу було скасовано, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично з 28.11.2003 року до смерті ОСОБА_3 перебували у офіційному зареєстрованому шлюбі, а тому апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 має усі підстави для отримання компенсації моральної шкоди за загибель чоловіка, оскільки є такою що під час настання нещасного випадку перебувала з ОСОБА_3 у шлюбі.

Посилання суду першої інстанції на той, факт, що позивачка відмовилась від позову про розірвання шлюбу не для відновлення подружніх стосунків є безпідставним, та таким, що ґрунтуються на твердженні відповідача, місцевим судом не була надана належна юридична оцінка того, що шлюб на час звернення до суду з позовом не розірвано, а тому апеляційний суд вважає, що позивачка має право на отримання моральної шкоди, як дружина загиблого.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 30.07.2013 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 працював на різних посадах в ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» , роботу припинено 22.05.2013 у зв`язку зі смертю.

Відповідно до акту за формою Н-5 від 09.06.2013 та акту № 6 за формою Н-1 від 09.06.2013, затвердженими начальником Головного управління Держгірпромнагляду по Донецькій області, 22.05.2023 о 13.35 год. стався нещасний випадок на 143 збірному штреку пласта С1 дільниці підготовчих робіт № 4 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» шахта Благодатна. Нещасний випадок визнаний пов`язаним з виробництвом та причиною настання нещасного випадку встановлено: основні - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність транспортних засобів, недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, супутні - порушення технологічного процесу, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо; невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці. Комісією також встановлено, що внаслідок сходу вагонеток з рейкової колії та подальшого їх опрокиду на бік, електрослюсарі підземні ОСОБА_6 та ОСОБА_3 біли смертельно травмовані вагонетками, що вдарились у борт виробки на ПК0+12м. Серед винних осіб, та осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці в п. 10, п. 6.2.1 зазначених актів, особа ОСОБА_3 не зазначена.

Отже, смерть ОСОБА_3 настала в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що підтверджується актами форми Н-1 та Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 22.05.2013 о 13 год. 35 хв. на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Згідно зі статтею 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці.

Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою чоловіка, завдає позивачу душевних та психологічних страждань, позивач позбавлена можливості спілкуватися з чоловіком близькою людиною, відчувати його турботу, любов, підтримку, та утримання, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з чим, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті її чоловіка та отриманими ушкодженнями на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, її переживань та страждань, пов`язаних із втратою близької людини.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про охорону праці» саме на роботодавця покладено обов`язок створення на кожному робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка доведений матеріалами справи. Позивач внаслідок втрати чоловіка переживає нервові потрясіння, пов`язані з його смертю вона позбавлена любові своєї рідної людини та його підтримки, турботи та утримання.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Інші доводи представника відповідача зводяться до власної доказів, отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд бере до уваги, що смерть чоловіка позивача настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, така втрата є невідворотною, смертю чоловіка, позивачу завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад її життя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) дійшла висновку про те,

що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі

№ 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22) вказав, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Судувід 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, невідворотність, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 200 000, 00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, та не приведе до безпідставного збагачення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня смерті чоловіка 22.05.2013.

Враховуючи те, що зміни до підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо обмеження оподатковуваного доходу набули чинності 23.05.2020, суд доходить висновку, що моральна шкода не підлягає оподаткуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1. ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок травмування на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 4999,05 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану смертю чоловіка на виробництві у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" в дохід держави судовий збір у розмірі 4999,05 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 8 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя О. В. Халаджи