АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/4167/23

провадження 822/123/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Волоківська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області,

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Цуренко В.А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Посилалася на те, що 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 . Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 червня 2022 року шлюб між подружжям було розірвано. Після розірвання шлюбу, між позивачем та відповідачем була усна домовленість про спільне виховання дитини з ОСОБА_1 .

Вказувала на те, що 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 відвела дитину до дитячого садочка № 33 м. Чернівці, проте через пару годин отримала телефонний дзвінок від вихователя садочка, про те, що дитину забрав батько. Після вказаної події, відповідач дитину матері не повертає.

Так, 14 квітня 2023 року та 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 приїжджала за місцем проживання відповідача, та дитину забрати останній не дав можливості. Відповідні факти були зафіксовані працівниками поліції після виклику позивачем по лінії «102». Вважає, що в інтересах сина буде краще проживати разом із матір`ю. ОСОБА_1 має умови для проживання та нормального розвитку дитини, має стабільний самостійний дохід, а отже, може задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості.

Просила суд, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері дитини - ОСОБА_1 .

В серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Волоківська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Посилався на те, що з моменту оголошення в Україні воєнного стану і після розірвання їхнього шлюбу, по теперішній час, їхній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком в АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що заявлений до нього первісний позов він не визнає в повному обсязі, оскільки дитина, ще до розірвання їхнього шлюбу та з моменту оголошення в Україні воєнного стану проживає разом з ним за його адресою фактичного місця проживання в будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Ще до розірвання шлюбу з моменту початку військової агресії та оголошення в Україні військового стану, за для своєї безпеки та безпеки дитини, переїхав жити до матері в село, а колишня дружина почала проживати окремо, оскільки відмовилась переїхати до будинку, розташованому в домогосподарстві його батьків по АДРЕСА_1 .

Тому просить суд, відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання дитини та зобов`язання повернути дитину. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця с. Валя Кузьмина з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2023 року первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 почергово тижневою тривалістю з кожним із батьків, встановивши наступний порядок: в перший понеділок після набрання судовим рішенням законної сили батько ОСОБА_2 передає дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_1 для проживання з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 . В наступний понеділок мати ОСОБА_1 , передає дитину ОСОБА_3 батькові ОСОБА_2 , для проживання з батьком за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому сторони почергово передають дитину одна одній щопонеділка для спільного проживання із однією із сторін.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що на даний час існує міцний психоемоційний зв`язок дитини із обома батьками, обоє батьків, як ОСОБА_1 , так ОСОБА_2 належним чином забезпечують духовний та фізичний розвиток дитини, її виховання та навчання, а тому почергове визначення місця проживання дитини на даному етапі її розвитку, разом із кожним із батьків, тижневою тривалістю з понеділка по понеділок відповідатиме її якнайкращим інтересам та забезпечить сталий емоційний, фізичний та духовний розвиток.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції фактично своїм рішенням не визначив місце проживання дитини, а встановив способи участі кожним із батьків у вихованні дитини.

Суд не взяв до уваги той факт, що для психологічного розвитку п`ятирічної дитини необхідне усвідомлення свого місця проживання. Вважає, що в інтересах дитини він повинен проживати саме разом із матір`ю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29 серпня 2023 року №537/18 щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 є неналежним доказом у вказаній справі, оскільки затверджений не за місцем проживання дитини. Вказує на те, що дитина проживає більше 21 місяця у с.Валя Кузміна, а зміна місця проживання приведе до виникнення стресу у дитини, в зв`язку із істотною зміною умов навколишнього середовища, умов життєдіяльності, навчання, відпочинку. Також зазначає те, що наступного навчального року дитина відвідуватиме навчальний заклад і її переміщення кожного тижня з одного місця проживання до іншого буде створювати перешкоди для її навчання та розвитку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Волоківської сільської ради від 31 серпня 2023 року №83-08/23 щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29 серпня 2023 року №537/18 щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку за результатами психологічної діагностики ОСОБА_3 від 11 вересня 2023 року, в силу віку, не можливо зробити висновок про прихильність до одного з батьків, основною потребою дитини є потреба в психологічному комфорті.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 162 СК України).

Тобто, в частині другій статті 162 СК України вказані ті юридичні факти, які є підставами для відмови органом опіки та піклування або судом у переданні дитини для проживання.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 10 квітня 2023 року проживав з ОСОБА_1 у м.Чернівці. З квітня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 , в с.Валя Кузміна .

Батьки дитини мають місце проживання, створили всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають самостійний дохід, та в змозі забезпечувати потреби дитини, мають бажання виховувати дитину.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі №465/6496/19 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.

Суд першої інстанції правильно встановив, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та професійній спільноті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільної дитини в позасудовому порядку.

Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , певний час проживав з батьком, дитина має відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька. Однак, вочевидь дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток.

Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здобуто.

Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства.

Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дитини, узгодити порядок несення витрат на її утримання.

Почергове проживання дитини доцільно розпочати за місцем проживання батька, де вона тривалий час проживає, надавши можливість батькам та дитині налагодити необхідні комунікації та залагодити непорозуміння.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість та доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком).

Помилковими є аргументи ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 проживає у орендованій квартирі та не має власного житла.

Та обставина, що один із батьків не має власного житла, а користується орендним приміщенням для проживання, не є такою, що унеможливлює визначити місце проживання дітей із ним.

Відповідний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 347/286/17.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про наявність відносин у ОСОБА_1 із співмешканцем як факт, що перешкоджає визначити місце проживання з нею, то слід зазначити наступне.

Наявність у матері цивільного шлюбу жодним чином не перешкоджає належному вихованню сина.

Факт створення нової сім`ї матір`ю не може оцінюватися як негативна обставина, яка унеможливлює визначення місця проживання дитини з нею чи надає перевагу батькові у визначенні місця проживання дитини з ним. Зростання в повній сім`ї відповідає інтересам дитини.

Відповідний висновок зроблено Верховним Судом 17 квітня 2019 року у справі № 645/4582/16.

У свою чергу, ОСОБА_2 не навів суду обґрунтованих підстав щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним чи доказів неможливості ОСОБА_1 піклуватися про сина.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н. Ю. Половінкіна