ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/855/24 Справа № 178/1970/22 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 100699348, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування коштами, з кінцевим терміном повернення до 15 серпня 2021 року включно.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі і за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 року.

09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» (далі ТОВ «Кампсіс Фінанс») було укладено договір про відступлення прав вимоги № 09-03/23, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами.

08 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі ТОВ «Дебт Форс») було укладено договір про відступлення прав вимоги № 08-05/23, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами.

Однак, відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 05 грудня 2022 року виникла заборгованість в розмірі 91 595,85 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13 819,00 грн; заборгованості по процентам на дату відступлення права вимоги 36 392,70 грн; заборгованості по процентам (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 39 384,15 грн; заборгованості по комісії 2 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 року станом на 05 грудня 2022 року в розмірі 91 595,85 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 481,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «Дебт Форс».

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованість за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 року в розмірі 91 595,85 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13 819,00 грн; заборгованості по процентам на дату відступлення права вимоги 36 392,70 грн; заборгованості по процентам (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 39 384,15 грн; заборгованості по комісії 2 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 481,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 319,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував, що умовами договору про споживчий кредит № 100699348 від 16 липня 2021 року сторони погодили строк його дії до 15 серпня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 15 серпня 2021 року на загальну суму 29 500,00 грн, із них: сума кредиту 20 000,00 грн; комісія за надання кредиту 2 000,00 грн; проценти 7 500,00 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплатив після закінчення строку кредитування 24 181,00 грн в рахунок погашення заборгованості, а тому залишок заборгованості відповідача за кредитним договором складає 5 319,00 грн (29 500,00 - 24 181,00 = 5 319,00).

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 100699348, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування коштами, з кінцевим терміном повернення до 15 серпня 2021 року включно.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі і за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 року.

09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 09-03/23, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами.

08 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 08-05/23, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами.

Однак, відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 05 грудня 2022 року виникла заборгованість в розмірі 91 595,85 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13 819,00 грн; заборгованості по процентам на дату відступлення права вимоги 36 392,70 грн; заборгованості по процентам (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 39 384,15 грн; заборгованості по комісії 2 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію». ОСОБА_1 , будучи обізнаним з умовами кредитування, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно з договором відступлення права вимоги. Оскільки відповідно до умов договору строк його дії було продовжено, а тому позивачем обґрунтовано нараховано відсотки за користування кредитними коштами.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України Про електронну комерцію визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Суд апеляційної інстанції встановлено факт укладення відповідачем електронного кредитного договору з ТОВ «Мілоан» та отримання ним кредиту в розмірі 20 000,00 грн.

За умовами договору про споживчий кредит № 100699348 від 16 липня 2021 року кредит в розмірі 20 000,00 грн наданий строком на 30 днів з 16 липня 2021 року (пункт 1.3 договору).

Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 15 серпня 2021 року (пункт 1.4 договору).

Пунктом 1.5.1 договору передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 2 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять: 7 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток № 1 до кредитного договору № 100699348 від 16 липня 2021 року) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 15 серпня 2021 року на загальну суму 29 500,00 грн, із них: сума кредиту 20 000,00 грн; комісія за надання кредиту 2 000,00 грн; проценти 7 500,00 грн.

Отже, за умовами договору про споживчий кредит № 100699348 від 16 липня 2021 року сторони погодили строк його дії до 15 серпня 2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися кредитором і після визначеного сторонами строку кредитування, тобто після 15 серпня 2021 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 05 грудня 2022 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 року в розмірі 91 595,85 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 13 819,00 грн; заборгованості по процентам на дату відступлення права вимоги 36 392,70 грн; заборгованості по процентам (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 39 384,15 грн; заборгованості по комісії 2 000,00 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що дійсно, відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору № 100699348 від 16 липня 2021 року позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору.

Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом 15 серпня 2021 року, але не вказано іншої умови, зокрема, як зазначає апелянт, «або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому пунктом 2.3.1.2 цього договору».

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс», звернулось до суду після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом 15 серпня 2021 року припинено.

Враховуючи те, що умовами кредитного договору не було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів, що становить 7 500,00 грн, а також комісія в розмірі 2 000,00 грн згідно пункту 1.5.1 кредитного договору.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «Мілоан», відповідачем ОСОБА_1 після закінчення строку кредитування (15 серпня 2021 року) було сплачено в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, по процентам за користування кредитом та по комісії грошові кошти в загальному розмірі 24 181,00 грн (а.с.24-26).

Таким чином, перевіривши розрахунок заборгованості та оцінивши його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а сплачені відповідачем після закінчення строку кредитування (15 серпня 2021 року) грошові кошти в сумі 24 181,00 грн підлягають зарахування в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, по комісії та за тілом кредиту (24 181,00 - 7 500,00 - 2 000,00 = 14 681,00).

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 15 серпня 2021 року на загальну суму 29 500,00 грн, із них: сума кредиту 20 000,00 грн; комісія за надання кредиту 2 000,00 грн; проценти 7 500,00 грн.

Отже, враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, залишок заборгованості за тілом кредиту складає 5 319,00 грн (20 000,00 - 14 681,00 = 5 319,00), яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 року станом на 15 серпня 2021 року в розмірі 5 319,00 грн, що складається з тіла кредиту. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 144,10 грн (5 319,00 х 100 / 91 595,85 х 2 481,00 / 100 = 144,10).

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн, суд апеляційної інстанції вважає такий розмір завищеним та таким, що є неспівмірним із складністю справи та не відповідає обсягу наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги, виходячи з наступного.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Позивачем на підтвердження понесених витрат надано копію договору про надання правової допомоги № 07-10/2022 від 07 жовтня 2022 року, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.59-62); заявку на надання юридичної допомоги № 230 від 01 листопада 2022 року (а.с.67); витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року (а.с.68); платіжне доручення № 343550030 від 10 листопада 2022 року про оплату послуг згідно договору про надання правової допомоги (а.с.66).

Згідно витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року сторони погодили надання наступних правових послуг адвокатським об`єднанням у відповідності до заявки на надання юридичної допомоги: надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти; складання позовної заяви для подачі до суду, підготовка та друк необхідних документів.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» послуг, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

З урахуванням висновок суду про задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 721,50 грн.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за кредитним договором № 100699348 від 16 липня 2021 рокустаном на 15 серпня 2021року в розмірі 5 319,00 грн, що складається з тіла кредиту.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 144,10 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 721,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2024 року.

Судді: