ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1776/24 Справа № 214/9567/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 214/5109/23 за позовом ОСОБА_1 до судді Оболонського районного суду міста Києва Жука Миколи Вікторовича, судді Київського апеляційного суду Голуб Світлани Анатоліївни, судді Київського апеляційного суду Таргоній Дар`ї Олександрівни, судді Київського апеляційного суду Писаної Таміли Олександрівни, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями суддів при ухваленні судових рішень,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до судді Оболонського районного суду міста Києва Жука М.В., судді Київського апеляційного суду Голуб С.А., судді Київського апеляційного суду Таргоній Д.О., судді Київського апеляційного суду Писаної Т.О., Державної казначейської служби України, та просив відшкодувати шкоду, завдану неправомірними рішеннями суддів при ухваленні судових рішень в частині застосування до нього заходів процесуального примусу та накладення штрафу в дохід держави у сумі 2 684 гривень. Зазначав, що через порушення його права він є жертвою зловживання посадовими особами, уповноваженими на функції держави, владою, внаслідок чого йому спричинена матеріальна та моральна шкода.

Просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь матеріальну шкоду в сумі 4 798 734, 49 гривень, моральну шкоду в сумі 6 000 000 гривень. Стягнути з Державного бюджету України на його користь судові витрати, пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли він з`являвся і з`являтиметься до суду.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у відкритті провадження у цивільній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц та в постановах Верховного Суду, з урахуванням яких відмовлено у відкритті провадження у справі з тих підстав, що шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, є, на думку заявника, софізмом. Приймаючи участь у справі в якості судді суддя, в розумінні закону, діє як суд першої інстанції, який реалізовує судову владу. Судова влада є однією з трьох гілок влади країни. Україна є державою, головним обов`язком якої, є забезпечення і утвердження його права на оскарження в суді будь-який дій, будь-якої особи уповноваженої на виконання функцій держави, в тому числі і суддів. Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції незаконно скасував його право, гарантоване Конституцією та право на відшкодування шкоди.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що, з огляду на підстави та зміст позову, позов про відшкодування матеріальної та моральної, завданої незаконними рішеннями суду, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року, яку постановою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року залишено без змін, визнано дії представника позивача Карповича А.П. щодо заявлення завідомо безпідставного відводу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Платинум Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договорів недійсними, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, визнання електронний торгів недійсними та відшкодування моральної шкоди, зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , про відвід головуючому судді залишено без розгляду.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді стягнення з нього штрафу в дохід державного бюджету в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 2 694 гривень. (а.с. 8-11, 12-18)

Також судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є відшкодування шкоди, завданої позивачу ухваленими процесуальними рішеннями суддів.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч. 11 ст.49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення даної норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (PlakhteyevandPlakhteyeva v. Ukraine), №20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174, 1176 ЦК України.

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд (суддю).

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц, на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції, викладені висновки, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України).

Обґрунтовуючи спричинення моральної шкоди, позивач просить відшкодувати на його користь шкоду спричинену неправомірними, на його переконання, рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій при ухваленні судових рішень щодо застосування до нього заходів процесуального примусу та накладення штрафу в дохід держави в сумі 2 684 гривень.

Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої неправомірними, на його переконання, процесуальними рішеннями суддів в межах розгляду цивільної справи № 756/13517/21, посилаючись на незаконність дій суддів (суду) з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду першої інстанції та переоцінки висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Суд першої інстанції не допустив порушень процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста