П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 760/15451/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/2635/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Верланова С. М.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О. М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

В серпні 2016 року АКБ «Правекс-Банк» звернулося до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , мотивуючи їх тим, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» , та ОСОБА_2 27 лютого 2008 року був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачеві кредит у сумі 36 938, 00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 11, 99% річних на строк до 27 лютого 2015 року. Погашення кредиту та процентів повинно було здійснюватися позичальником у розміри та в строки, визначені у кредитному договорі, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів була передбачена пеня. З метою забезпечення кредиту 27 лютого 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням, що виникають з умов кредитного договору. Відповідач ОСОБА_2 порушив умови укладеного договору кредиту, у зв`язку з чим банк був змушений звернутися з позовом до суду, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 69 528,02 доларів США.

Заочним рішенням Солом`|янського районного суду м.Києва від 13.05.2016 позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до відповідачів про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2639-002/08Р від 27 лютого 2008 року у розмірі 69 528 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) доларів США 02 центів, що еквівалентно по офіційному курсу Національного Банку України 1 759 958 (один мільйон сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 46 коп.

Також стягнуто частково, в рівних долях, з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.04.2021 у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, а заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13.05.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13.05.2016 та постанову Київського апеляційного суду від 21.04.2021 скасовано в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 , а справу в цій частині вимог передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Солом`янського раойнного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 13173 грн. 20 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що припинення договору поруки пов`язане із закінченням строку її чинності, в той же час, вимог про визнання поруки припиненою щодо окремих періодичних платежів у скаржника за кредитним договором поручитель, ОСОБА_1 , не заявляла. Окрім того, у договорі поруки встановлено термін дії договору до 27.02.2018 року (п. 4.1. договору поруки). Виходячи з тексту договору поруки, зазначає, що у вказаному договорі така умова договору як строк поруки не встановлена. Вказує, що зобов`язання боржника перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» за кредитним договором не виконано належним чином, а за нормами ЦК України зобов`язання припиняється його належним виконанням, у зв`язку з тим, що строк дії договору поруки на момент звернення ПАТ КБ «Правекс-Банк» до суду із позовом не закінчений, вважає, що порука не припинена, адже порука, як акцесорне зобов`язання діє до моменту належного виконання боржником чи поручителем основного зобов`язання.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», та відповідачем ОСОБА_2 27 лютого 2008 року було укладено кредитний договір №2639-002/08Р (а.с. 100-107 т.1), згідно з умовами якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 36 938, 00 доларів США із сплатою процентів у розмірі 11, 99% річних на строк до 27 лютого 2015 року.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору №2639-002/08Р від 27.02.2008 кредит надається позичальникові терміном з 27.02.2008 до 27.02.2015.

У той же час, п.9.2 визначено, що «у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк кредитування, зазначений у п.1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем в якому виник факт прострочення».

Згідно п.6.1.4 договору, позичальник зобов`язаний при настанні події, зазначеної в п.9.2. договору, достроково погасити заборгованість за кредитом і відсотками в повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

З розрахунку заборгованості (а.с.93-95 т.1) убачається, що останній платіж позичальником було здійснено 16.08.2011.

27 лютого 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір поруки №2639-002/08Р (а.с. 118-119), за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язувалася відповідати перед банком за невиконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору, як солідарний боржник.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до поручителя ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, щона час ініціювання позивачем судової справи, тобто, станом на 20.08.2015 року, порука за договором №2639-002/08Р від 07.02.2008 року припинилася.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.2 договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості (пункт 4.4 договору).

Отже, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

У пункті 9.2. кредитного договору сторони погодили, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Тобто, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання.

З аналізу змісту пункту 9.2 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 червня 2020 року (справа No138/240/16-ц), розглядаючи аналогічну справу, зазначив, що у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

З розрахунку заборгованості (а.с.93-95 т.1) убачається, що останній платіж позичальником було здійснено 16.08.2011 року, а тому у відповідності до п.9.2 кредитного договору, строк кредитування закінчився 10.09.2011 року.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

За умовами договору поруки він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 27 лютого 2018 року (п.4.1 договору поруки №2639-002/08Р від 07.02.2008).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

При цьому, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника, з урахування строків позовної давності, протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання, згідно пункту 9.2 кредитного договору, на 10.09.2011, а тому строк дії договору поруки сплив 11.03.2012.

Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеній в постанові від 15 червня 2020 року, у справі No138/240/16-ц, предметом розгляду в якій були аналогічні правовідносини, а тому посилання скаржника на встановлений термін дії договору поруки до 27.02.2018 року не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про можливість визнання поруки припиненою тільки щодо окремих періодичних платежів також не заслуговують на увагу, оскільки, як вже було відмічено, кредитором було змінено строк виконання основного зобов`язання на 10.09.2011 року, що передбачає припинення обов`язку повернення суми заборгованості шляхом сплати періодичних платежів із вказаної дати.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові до ОСОБА_1 , оскільки порука ОСОБА_1 була припинена через шість місяців після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. М. Верланов