Справа № 135/1442/23
Провадження № 2/135/24/24
У Х В А Л А

іменем України

23.02.2024 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Нікандрова С.О., секретар судових засідань Мазур А.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Бодачевського Р.В., представника відповідача адвоката Томляк Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницького національного аграрного університету про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди завданої незаконним звільненням, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного аграрного університету про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди завданої незаконним звільненням.

В судовому засіданні представником позивача адвокатом Бодачевським Р.В. заявлене клопотання, підтримане позивачем ОСОБА_1 , про поновлення строків для подачі доказів та долучення до матеріалів справи доказів.

Представник відповідача - адвокат Томляк Т.С. заперечувала щодо поновлення процесуального строку для подачі доказів та доручення доказів, посилаючись на його необґрунтованість.

Розглянувши клопотання представника позивача адвоката Бодачевського Р.В., заслухавши думки інших учасників, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 4 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В силу вимог частини першої, другої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний подати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або у іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №5/452/06 та від 21.02.2019 у справі №911/4590/13.

В аспекті зазначеного суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

В клопотанні, яке розглядається судом відсутнє обґрунтування причин пропуску строку подачі доказів.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бодачевський Р.В. пояснив причини пропуску строків на подачу доказів тим, що документи, які від просить долучити до матеріалів справи перебували у розпорядженні відповідача, і після отримання позивачем відповідних документів від відповідача, вони були надані суду.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем процесуальних строків для подання доказів, суд враховує, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 30 жовтня 2023 року, у позовній заяві не зазначено, які саме докази та з яких причин неможливо подати суду разом з позовною заявою, згідно додатків до позову окремих заяв (клопотань) з процесуальних питань позивачем подано не було.

На момент подачі позову представником позивача адвокатом Бодачевським Р.В. не вживалося жодних заходів з метою витребування доказів, які підтверджують підвищення кваліфікації позивача, його освітню та громадську діяльність.

Оцінюючи доводи представника позивача, суд зазначає, що очевидним є те, що документи, щодо яких заявлено клопотання видані на ім`я позивача, а отже повинні були бути наявні в розпорядженні саме позивача, проте на момент подачі позову вони не були долучені до позову.

Будь-яких доказів існування поважних причин, які б перешкодили позивачу реалізувати свої права у встановлений судом строк (для подання доказів), суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в поновленні строку для подачі доказів слід відмовити, а клопотання представника позивача адвоката Бодачевського Р.В. про долучення доказів слід залишити без розгляду, оскільки воно подано з порушенням строків, визначених частиною другою статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст.ст. 12, 43, 76, 81, 83, 126, 127, 102- 104, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника позивача адвоката Бодачевського Р.В. про поновлення строку для подачі доказів відмовити.

Клопотання представника позивача адвоката Бодачевського Р.В. про долучення до матеріалів справи доказів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Відповідно до вимог ст.353 ЦПК України ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений 26.02.2023.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О. Нікандрова