П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Київ

Справа №752/8912/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/4389/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєднався ОСОБА_2 та апеляційною скаргою Арбітражного керуючого Єрьоміної Ольги Юріївни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Колдіної О.О., 11 липня 2023 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 860282 доларів США, що еквівалентно 23829811,40 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачі отримали в позику 860282 доларів США, що еквівалентно 23829811,40 грн, які вони зобов`язались повернути до 10 лютого 2019 року солідарно.

Договір був підписаний в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. по АДРЕСА_1 .

Відповідачі не виконали свої зобов`язання та не повернули у визначений в договорі строк суму позики, з огляду на що позивач просить в судовому порядку стягнути суму боргу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 860282 доларів США, що на момент звернення до суду було еквівалентно 23829811, 40 грн, судовий збір в розмірі 9605,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивача є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подано апеляційного суду, до якої приєднався ОСОБА_2 , та в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним їх з`ясуванням, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив обставини факту передачі грошових коштів, адже договір позики - є укладеним з моменту передання грошей, тобто - є реальним. В самому договорі відсутня умова про те, що його підписанням відповідачі підтверджують факт отримання ними грошових коштів за договором. За таких умов, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом виключно факту укладення договору, але не передачі грошової суми позичальнику, як передумови виникнення боргових відносин.

Оскільки за договором позики грошові кошти реально взагалі не передавались позикодавцем на користь позичальників та зміст самого договору не свідчить саме про передання грошей, то відповідно - підписання такого договору із застосування до відповідачів психологічного тиску та погроз застосування фізичного насильства до них та їх рідних, з пригніченням їх волі до опору та використанням чисельної переваги та переваги у фізичних можливостях, не свідчить про виникнення між сторонами будь-яких цивільних правовідносин, в тому числі і щодо позики грошових коштів.

Також вказує на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, що призвело до порушення принципу рівності сторін, та фактично призвело до того, що рішення у вказаній справі виносилось без наявності основного письмового доказу.

При вирішенні даного спору, незважаючи на надані відповідачами докази вчинення щодо останніх насильства (обвинувальний акт та заява про вчинення кримінального правопорушення до Прокуратури Харківської області), суд не врахував та не надав жодної оцінки обставинам фізичного та психічного впливу на відповідачів з метою спонукання до укладення правочину, що свідчить про укладання договору позики без вільного їх волевиявлення і підписання такого договору під впливом насильства.

Отже, за таких обставин проведення експертизи було ключовим аспектом предмета доказування у вказаній цивільній справі. Також для всебічного та повного проведення експертизи важливим був факт - момент передачі обвинувального акту до суду.

Також вказує на те, що в основу рішення суд поклав письмовий доказ - висновок експертів № 11/21 від 30 квітня 2021 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою представника позивача, складений ТОВ «Центр судових експертиз» «Норма», яким було встановлено належність підписів в договорі позики відповідачами, а також відсутність почергових ознак, які б свідчили про вплив на процес письма при виконанні досліджуваного підписів.

Фактично, суд відмовив представнику ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про призначення експертизи, поклавши в основу рішення висновок складений ТОВ «Центр судових експертиз» «Норма», який у відповідності до вимог діючого законодавства є недопустимим доказом, оскільки був проведений по копіях документів, та відповідачі не надавали для проведення вказаної експертизи своїх зразків підписів та почерку.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Також апеляційна скарга на рішення суду була подана арбітражним керуючим Єрьоміною О.Ю., в якій вона вказує на те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 05 липня 2023 року у справі №922/2714/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; ухвалено оприлюднити на офіційному веб-сайті оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражну керуючу Єрьоміну Ольгу Юріївну.

30 жовтня 2023 року на адресу керуючого реструктуризацією надійшла заява представника ОСОБА_3 - адвоката Лебедєва Д.В. про визнання грошових вимог від 19 жовтня 2023 року, в якій представник ОСОБА_3 просить визнати грошові вимоги ОСОБА_3 в загальному розмірі 31363 249,10 грн, з яких основний борг - 31357 881,10 грн, судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами - 5368,00 грн. Вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються в тому числі на тому, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року у справі N752/8912/19 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором.

Боржник ОСОБА_1 також повідомив, що ним було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, яке законної сили не набрало.

Посилаючись на норми ч. 3 ст. 7 КУзПБ, якими визначено, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство вказує, що після 05 липня 2023 року будь-який суд не міг розглядати справу за позовом з майновими вимогами до боржника, зокрема, Голосіївський районний суд міста Києва щодо вимог до боржника ОСОБА_1 щодо стягнення з останнього грошових коштів на користь ОСОБА_3 . Розгляд таких вимог було віднесено до виключної підсудності Господарського суду Харківської області в межах справи № 922/2714/23 про банкрутство ОСОБА_1 , яка знаходиться в його провадженні. А отже Голосіївський районний суд міста Києва повинен був не розглядаючи вказаний спір по суті та не закриваючи провадження передати справу на розгляд в межах справи про банкрутство відповідача - боржника ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області. Проте вказаного в порушення вимог закону не зробив.

Отже рішення суду у цій цивільній справі ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає скасуванню, а матеріали справи передачі на розгляд господарського суду Харківської області в межах справи про банкрутство № 922/2714/23 відповідача ОСОБА_1 ..

У відзиві на апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_3 вказує на те, що апеляційні скарги є проявом зловживання процесуальними правами та суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Зміст апеляційних скарг свідчить про те, що відповідачі намагаються уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором позики, ініціюючи сумнівні кримінальні провадження та процедуру банкрутства з явними ознаками фіктивності.

Зазначає, що арбітражний керуючий Єрьоміна О.Ю. жодним чином в своїй апеляційній скарзі не зазначає, як постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, а тому апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 представник позивача вказує на те, що в ній відповідачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, які б спростовували презумпцію правомірності правочину.

За таких обставин, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Єрьоміної О.Ю. закрити.

В судовому засіданні 25 січня 2024 року відповідач ОСОБА_1 , його представники адвокат Камінська А.А. та адвокат Степанов С.М., відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Хільчевська Н.О. підтримали доводи апеляційної скарги поданої ОСОБА_1 , хоча в переважній більшості вказували на обґрунтованість доводів апеляційної скарги поданої арбітражним керуючим Єрьоміною О.Ю., наголошували на тому, що справа розглянута з порушенням правил предметної юрисдикції та просили направити справи до господарського суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 25 січня 2024 року представник позивача - адвокат Сидоренко О.О. заперечував проти доводів обох апеляційних скарг, вказував на відсутність даних у суду першої інстанції щодо початку процедури банкрутства ОСОБА_1 , вважає ініціювання цієї процедури зловживанням відповідачами правом з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за взяті на себе договірні зобов`язання перед позивачем. Тому просив апеляційні скарги залишити без задоволення, в рішення суду першої інстанції без змін.

Після оголошення перерви в судовому засіданні 26 лютого 2024 року участь в судовому засіданні приймали представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Степанов С.М. та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Хільчевська Н.О., які наголошували на тому, що справа не піддягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає передачі до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ОСОБА_1 ..

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Представники відповідачів вказували про можливість продовження розгляду справи за відсутності самих відповідачів.

Представником позивача в день призначеного судового розгляду засобами електронної пошти направлено клопотання про відкладення розгляду справи через його хворобу. Однак, враховуючи відсутність документального підтвердження причини неявки представника та враховуючи, що ним вже була висловлена думка щодо предмету даного розгляду, колегія суддів не вбачала підстав для визнання причини неявки поважною та відкладення розгляду справи.

Арбітражний керуючий Єрьоміна О.Ю. повідомлялась про час та місце розгляду справи засобами електронної пошти, однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Тому керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд першочергово надає оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, що згідно зі статтею 377 цього Кодексу є обов`язковою підставою для скасування судових рішень, причому навіть незалежно від наявності таких доводів апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 02 березня 2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 860282 доларів США, що еквівалентно 23829811,40 грн та судові витрати (т.1 а.с.3).

За результатами розгляду справи 11 липня 2023 року судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі (т.3 а.с. 188-191).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 липня 2023 року у справі №922/2714/23 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; ухвалено оприлюднити на офіційному веб-сайті оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражну керуючу Єрьоміну Ольгу Юріївну. В резолютивній частині вказано, що ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення 05 липня 2023року (т.3 а.с.39-39). Вказані дані наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Положеннями ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ ) надано визначення поняття боржника - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; та поняття грошового зобов`язання (борг) як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Частиною 2 ст. 6 КУзПБ визначено, що відповідно цього Кодексу щодо боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Відповідно до частин першої та другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.

У постановах від 15 травня 2019 у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог. Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію КУзПБ має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає. До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) (провадження № 12-92гс20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства.

У Постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 201/15806/15 також вказано на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

ЦПК України передбачає ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку.

Також у цій Постанові вказано на те, що системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Також у цій Постанові вказано на те, що необхідності закриття провадження у справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ,

З наведених обставин справи вбачається, що предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_3 до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Відносно фізичної особи ОСОБА_1 05 липня 2023 року відкрита процедура банкрутства.

Характер правовідносин між учасниками цієї справи свідчить про те, що у позивача існує спір з відповідачами з приводу грошового зобов`язання, тобто зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору).

Таким чином, цей позов є майновим спором, стороною в якому є боржник. А враховуючи, що умовами договору визначена солідарна відповідальність відповідачів, розділ цих вимог не вбачається можливим.

З огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір між сторонами у цій справі виник з приводу грошового зобов`язання відповідача, відносно якого відкрита справа про неплатоспроможність, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство позивача або відповідача.

Урегулювання процедури розгляду спорів до позивача або відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції та підсудності справ одному господарському суду, який акумулює усі майнові спори, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство.

Отже, спір, який виник між сторонами у цій справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. При цьому необхідності закриття провадження у справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Аналогічних по суті висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 199/6577/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 200/10257/14-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 161/18582/17, від 10 червня 2020 року у справі № 640/20224/15-ц, від 08 червня 2022 року у справі № 711/8269/17, від 22 червня 2022 року у справі № 523/12426/16 , від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/4673/21, від 09 серпня 2023 року у справі № 757/32326/19-ц .

Враховуючи, що аргументи осіб, які подали апеляційні скарги про порушення судами попередніх інстанцій правил судової юрисдикції знайшли своє підтвердження, то апеляційний суд не дає оцінки іншим доводам апеляційних скарг, які стосуються вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 до якої приєднався ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Єрьоміної Ольги Юріївни - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року - скасувати.

Матеріали справи №752/8912/19 передати до Господарського суду Харківської області, на розгляді якого перебуває справа №922/2714/23 про банкрутство ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 08 березня 2024 року.