ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/460/20 Номер провадження 22-ц/814/91/24Головуючий у 1-й інстанції Новіченко Н.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача : Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Чемерис А.К.

за участю: проукрора ОСОБА_1 , адвоката Куян М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 року по цивільній справі за клопотанням ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулась до суду з позовом до Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В., ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 55,7 м.кв., та змінив на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 71,4 м.кв., розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував на те, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, а внаслідок прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_2 незаконно набув права власності на зазначений реконструйований об`єкт.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 було заявлено клопотання про закриття провадження у даній справі, мотивоване тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, предметом даного позову є скасування рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 55,7 м.кв. та змінив на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 71,4 м.кв., розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений об`єкт нерухомого майна використовується ОСОБА_2 як магазин для здійснення підприємницької діяльності. При цьому, зазначений об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 22.07.2005, укладеного між позивачем та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , для будівництва торгівельного комплексу та експлуатації. Отже, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору та законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 року закрито провадження у справі № 643/460/20, за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснено прокурору право на звернення до суду з вказаними позовними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив заступник керівника Харківської обласної прокуратури. У доводах апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про закриття провадження у справі.

Зокрема звертає увагу суду, що ОСОБА_2 набув права власності на спірне нерухоме майно як фізична особа, а отже підстав для розгляду даного спору в порядку господарського судочинства немає. Посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №904/10132/17, відповідно до якої наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Представником відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Харківською обласною прокуратурою надано відповідь на відзив, у якому наведені доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та клопотання щодо задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку про відмову у задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності немає. Основними видами його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, будівництво житлових і нежитлових будівель, організація будівництва будівель.

З матеріалів справи вбачається, що між Харківською міською радою та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки від 22.07.2005 року, для будівництва торговельного комплексу та експлуатації. На вказаній земельній ділянці розташоване спірне нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 .

З 15.06.2017 року право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 71,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2013 № НОМЕР_1 , довідки від 17.05.2018 № 35, технічного паспорту від 17.05.2018 № б/н з урахуванням внесення змін об`єкту нерухомого майна, а саме: «нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 55,7 кв.м, об`єкт житлової нерухомості: Ні змінено на нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 71,4 кв.м, об`єкт житлової нерухомості: Ні» на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича від 21.05.2018 №4118282.

Районним судом встановлено, що Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про розірвання договору оренди землі з підстав його порушення з боку відповідача як орендаря та повернення земельної ділянки комунальної форми власності до земель запасу міста.

Звертаючись до господарського суду з позовом, Харківська міськрада зазначила, що під час державної реєстрації у 2018 році права власності відповідача на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 71,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. від 21.05.2018 № 4118282) у відповідача були відсутні докази щодо правомірності отримання ним дозволів на виконання будівельних робіт та документ, який підтверджує прийняття зазначеного нерухомого майна в експлуатацію, що свідчить про порушення норм містобудівного та земельного законодавства та здійснення факту самочинного будівництва всупереч умовам договору оренди землі.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що як орендована відповідачем земельна ділянка, так і розташоване на ній спірне нерухоме майно, використовуються ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, у цій справі позовні вимоги стосуються скасування проведеної державної реєстрації нерухомого майна, власником якого є фізична особа ОСОБА_2 , і яке використовується останнім для здійснення своєї підприємницької діяльності, а отже розгляд даного спору не підлягає у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі № 331/4259/21 від 22 серпня 2022 року провадження № 61-4605св22 Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду висловлено наступну правову позицію.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Вказані правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарськими, оскільки спір пов`язаний з реєстрацією за відповідачем права власності на нерухоме майно, що використовується ним у здійсненні підприємницької діяльності спірного нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки за результатами прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності у ОСОБА_2 виникло право приватної власності на нерухоме майно, з посиланням на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, за змістом яких фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

З наданої представником відповідачем до суду першої інстанції інформації про реєстрацію фізичної особи-підприємця встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.09.1994 року, основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, (основний), надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у., будівництво житлових та нежитлових будівель, організація будівництва будівель.

Таким чином, як на час здійснення оспорюваної державної реєстрації права на нерухоме майно, так і на час звернення Харківської місцевої прокуратури до суду з цим позовом, відповідач ОСОБА_2 мав статус суб`єкта господарювання, здійснював підприємницьку діяльність з використанням спірного об`єкту нерухомого майна, що відповідає виду господарської діяльності зареєстрованої відповідачем.

З наявного у матеріалах справи технічного паспорту на громадський будинок АДРЕСА_1 вбачається, що зазначений об`єкт є нежитловою будівлею та складається з двох торгівельних залів. (т.1 а.с. 174-179) У службовій записці заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради вказано зазначений об`єкт, як «Громадський будинок-нежитловий будинок літ А-1 - магазин. (т. 1 а.с. 180) Отже, з наведеного слідує, що висновок місцевого суду щодо використання спірного об`єкту нерухомого майна відповідачем у своїй господарській діяльності є вірним, та не спростований позивачем у доводах апеляційної скарги.

Також, ОСОБА_2 , саме як суб`єкту підприємницької діяльності надано у строкове платне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди землі від 22.07.2005 року, на якій і знаходиться спірна нежитлова будівля.

Тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, про що правильно вказано районним судом та закрито у зв`язку з цим провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також мотиви, якими керувався місцевий суд на момент постановлення ухвали, колегія суддів доходить висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак