ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/686/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

при секретарі Григораш Н.М.,

за участю:

прокурора Ткаченко Ю.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення про державну реєстрацію -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 0,06 га по АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.07.209, індексний номер 47765754 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за фізичною особою ОСОБА_1 на садовий будинок літ. А загальною площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 , припинивши вказане право ОСОБА_1 ; усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у розпорядженні та користуванні земельною ділянкою площею 0,06 га шляхом зобов1язання ОСОБА_1 повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від садового будинку літ. А площею 10 кв.м. та металевого паркану.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. прийнято рішення з індексним номером 47765754 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок літ. А площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 прийнято на підставі довідки від 22.12.2017 №000155А, виданої обслуговуючим кооперативом «Магнолія» та технічного паспорту від 12.17.2017 №00314, виданого ТОВ «Проекттехсервісгруп».

Прокурор вважає, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 проведена з порушенням вимог закону, оскільки довідка від 22.12.2017 № 000155А обслуговуючим кооперативом «Магнолія» не видавалась», відповідач не був членом ОК «Магнолія», а також те, що вказана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності та має обмеження у використанні через належність до прибережної захисної смуги. Крім того, зазначає, що реєстрація права власності за відповідачем порушує його право на користування земельною ділянкою під садовим будинком. Враховуючи наведене позивач просить скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на садовий будинок за відповідачем та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 28.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.07.2023 надійшов відзив від відповідача, в якому він, заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, посилаючись на те, що прокурор неправильно зазначає адресу садового будинку, а саме перебування садового буднику в межах ОК «Магнолія». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником садового будинку площею 10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , 1991 року побудови, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000. Посилається на лист № 165/06-15-13 начальникам реєстраційних служб Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, начальникам реєстраційних служб головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до якого документом, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси може бути як рішення органу місцевого самоврядування так і інший документ, незалежно від форми, виданий відповідним органом, який дає змогу встановити факт присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, зокрема довідки, виписки. Таким документом також може бути довідка, видана уповноваженою особою кооперативу, у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться у такому кооперативі. Тому такий будинок не є самочинним будівництвом. Крім того, зазначає, що Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра надало відомості про відсутність обліку водного об`єкту «смуга відведення канал без назви між озером Мартишев та озером Підбірна в Дарницькому районі міста Києва». Звертає увагу, що прокурором до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, а саме надано копії з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке розглядається судом і вирок ще не постановлений.

25.09.2023 Київська міська рада направила на адресу суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких позов підтримала та просила суд його задовольнити, посилаючись на те, що відсутність правовстановлюючих документів на землю, відсутність документів на прийняття в установленому законом порядку об`єкту будівництва до експлуатацію свідчить про недобросовісність набуття права власності на майно, що самочинно побудовано.

Ухвалою суду залучено до участі у справі Обслуговуючий кооператив «Магнолія».

14.11.2023 голова правління ОС «Магнолія» направив суду пояснення, в яких повідомив про те, що після зміни керівництва ОК «Магнолія» в 2019 році попередній голова ОСОБА_2 не передав архів ОК «Магнолія» новообраному голові, тому вони не можуть спростувати або підтвердити членство ОСОБА_1 в ОК «Магнолія» в період 2012 -2019 років. Також просив розглядати справу без їх участі.

Ухвалою суду від 13.09.2023 у задоволенні представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Баховського М.М. про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 13.09.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та просила суд позов задовольнити. Наголосила, що ОСОБА_1 відповідно до паспортних даних, 1992 року народження і самостійно побудувати садовий будинок до 1991 року не міг. Спірний будинок побудовано приблизно два роки тому назад без відповідних дозвільних документів, які надають право на виконання будівельних робіт. Рішення про передачу ОСОБА_1 у власність чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 Київською міською радою не приймалося.

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Баховський М.М. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Крім того, звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши учасників справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, дійшов до наступного висновку.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023, 13.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. прийнято рішення з індексним номером 47765754 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок літ. А, 1991 р.п., загальною площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 в обслуговуючому кооперативі «Магнолія» (Дарницький район) в м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Підставою внесення відомостей згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.05.2023 є технічний паспорт серії та номер НОМЕР_1 , виданий 22.12.2017 ТОВ «Проекттехсервісгруп» та довідка № 000155А від 22.12.2017, видана ОК «Магнолія».

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії довідки ОК «Магнолія» № 000155А вбачається, що ОСОБА_1 є членом ОК «Магнолія» згідно рішення загальних зборів членів ОК, протоколом № 1 від 27.04.2013. ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_1 . Садовий будинок НОМЕР_2 побудований господарчим способом та введений в експлуатацію до 1991 року (оригінал довідки для огляду суду не надано).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Проекттехсервісгруп» 22.12.2017 року загальна площа садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить 10 кв.м. Будинок побудовано у 1991 році. Межі земельної ділянки вказані зі слів замовника.

Згідно Акту обстеження земельної ділянки №22-0007-02 від 05.01.2022, проведеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) земельна ділянка площею 0,08 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності. Відповідно до даних міського земельного кадастру земельна ділянка, розташована в межах прибережної захисної смуги у мікрорайоні Осокорки у Дарницькому районі м. Києва.

Під час обстеження вказаної земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :96:473:0101, наданої в оренду ОК «Садово-дачний кооператив «Ентузіаст» встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом та на її території розташована будівля невідомого призначення орієнтовною площею 10 кв.м. та тимчасову споруду.

Рішенням Київської міської ради від 26.11.2021 (знаходиться у відкритому доступі) відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,08 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) (кадастрова справа № 644030163).

Зі змісту рішення вбачається, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги водойми, визначеної статтею 60 Земельного кодексу України та статтями 88,89 Водного кодексу України (лист Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) від 26 жовтня 2021 року № 055-26567).

Згідно Пояснювальної записки №ПЗН -30641 від 04.11.2021 (кадастрова справа № 644030163) земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги водойми, визначеної ст.60 ЗК України та ст.ст.88,89 ВК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0004220, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2022, за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.197-1,ч.4 ст.358 КК України. 28.03.2023 обвинувальний акт скеровано до суду.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент оспорюваної реєстраційної дії) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно ч. 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим законом.

Згідно з ч. 2 ст. 18 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок).

Пунктом 41 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Пунктом 42 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент державної реєстрації прав на спірний садовий будинок), визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Отже, для реєстрації права власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 надав технічний паспорт, виданий ТОВ «Проекттехсервісгруп» від 22.12.2017 та довідку, видану ОК «Магнолія» № 000155.

Відповідно до норм діючого законодавства для державної реєстрації права власності на садовий будинок, збудований до 05.08.1992 заявнику необхідно було надати: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси або відомості про кадастровий номер земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт.

Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394 визначено, що присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна здійснюється шляхом видання розпорядчих документів Департаментом містобудування та архітектури або районними в місті Києві державними адміністраціями з подальшим їх внесенням до Реєстру адрес (п. 4.1.). Присвоєння поштових адрес багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Заявники подають заяву про присвоєння поштової адреси до дозвільного центру відповідної районної в місті Києві державної адміністрації (п. 4.16.).

Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 27.03.2019 затверджено Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, за п.2 якої присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна з 01.07.2019 здійснюється виключно відповідно до Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна (надалі також - Тимчасовий порядок), затвердженого цією постановою.

Відповідно до п.6 Тимчасового порядку, що діяв на момент оспорюваної реєстраційної дії, уповноваженим органом з присвоєння адреси об`єкта розташованого у межах території, на яку поширюються повноваження районної у м. Києві державної адміністрації є районна в м. Києві державна адміністрація. При цьому, Тимчасовий порядок не містив будь-яких виключень або спеціального порядку присвоєння адреси садовим будинкам.

З вказаного слідує, що єдиним документом, що може підтверджувати присвоєння адреси садовому будинку розташованого в Дарницькому районі міста Києва є розпорядження Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації.

Згідно відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради від 27.02.2023 № 055-11 в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документ стосовно присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна - садовому будинку площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Також, Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією розпорядження щодо присвоєння вказаної поштової адреси не видавалось (лист від 26.04.2023 № 101-3506/02).

Будь-яких належних документів, що свідчать про присвоєння садовому будинку адреси у встановленому законом порядку, а саме розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації або документів із зазначенням відомостей про кадастровий номер земельної ділянки під садовим будинком матеріали справи не містять.

Посилання представника відповідача на лист Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 11.03.2016 № 101-2221/02, направлений на адресу ДП «Національний інформаційні системи» щодо опрацювання клопотання ОК «Магнолія» та прохання внести зміни до Словника іменованих об`єктів Дарницького району м. Києва суд оцінює критично, оскільки відповідно до Порядку ведення словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 06.07.2012 № 1014/5 чинного на дату направлення листа районної радою інформація до словника іменованих об`єктів та словника вулиць вноситься на підставі повідомлення органу місцевого самоврядування, оформленого відповідно до законодавства, на території адміністративно-територіальної одиниці якого розташовані відповідні вулиці або іменовані об`єкти, до якого додається копія відповідного рішення щодо найменування(перейменування) вулиці, уточнення зміни, ліквідації тощо іменованого об`єкта.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови від 23.06.2020 у справі №680/214/16 (п. 55), від 29.09.2021 у справі №910/15989/16, від 07.04.2020 у справі №916/2791/13).

Отже, реєстрація права власності на садовий будинок за ОСОБА_1 проведена з порушенням вимог Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1127 та вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки довідка кооперативу та технічний паспорт не є достатніми та вичерпними документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності, а також такі документи не підтверджують сукупність юридичних фактів, за наявності яких у ОСОБА_1 могло виникнути право власності на спірний будинок.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 від 13.07.2019 з індексним номером 47765754 на садовий будинок літ. А площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 проведено з порушенням ст.22,26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 12,42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 81 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж тощо), будівництво яких здійснювалося у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу, крім документів, передбачених пунктами 41 і 42 цього Порядку. також подається довідка відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2023 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 3-ті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання договору купівлі-продажу садового будинку недійсним вбачається, що ОК «Магнолія» зареєстровано як юридичну особу лише 07.02.2005, тобто після побудови спірного садового будинку у 1991 році, тому у даному випадку будівництво садового будинку не може пов`язуватися із результатами діяльності ОК «Магнолія», а надана відповідачем для реєстрації довідка ОК «Магнолія» №000155А не може підтверджувати обставини, що визначені пунктом 81 Порядку.

Свідок ОСОБА_2 . В згідно протоколу допиту свідка від 02.11.2022, повідомив, що у період з 2004 по 2018 роки був головою ОК « Магнолія ». Земельна ділянка АДРЕСА_1 на праві користування не числилась та на ній не знаходилось будь-яких будинків. Ким здійснено огородження парканом не відомо. Довідку на ім`я ОСОБА_1 про те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 не видавав та не підписував. Підпис на довідці № 000155А не мій.

Свідок ОСОБА_6 в протоколі допиту свідка від 31.10.2022 повідомив, що є головою правління ОК « Магнолія » з 2018 року. Будинку АДРЕСА_1 не пам`ятає, це взагалі прибережна зона. ОСОБА_1 йому не знайомий, надана на огляд довідка не відома, чи дійсно належить підпис ОСОБА_2 не відомо.

Свідок ОСОБА_6 в протоколі допиту свідка від 24.02.2023 повідомив, щодо будинку АДРЕСА_1 , який огороджений парканом, можу повідомити, що і будинок, і паркан збудовані близько 2 років тому. ОСОБА_1 особисто не знаю. Чи видавалась довідка ОСОБА_1 не знаю, однак, якщо і видавалась, то носить неправдивий характер так як будинку за цією адресою не було.

Свідок ОСОБА_7 в протоколі допиту від 04.11.2022 повідомив, що з 2006 року є головою ОК «Ентузіаст». Земельна ділянка № НОМЕР_2 ні у кого у власності не перебувала, є прибережною захисною смугою. На земельній ділянці НОМЕР_2 ніколи будинків не було.

Згідно інформації, яка міститься у п.5 «Особливі характеристики ділянки» пояснювальної записки від 08.02.2023 № ПЗН-50800 до проекту рішення Київської міської ради від 23.02.2023 № 08/231-240,ПР «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення колективного садівництва на АДРЕСА_1 » станом на 2019 рік на вказаній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі і споруди, що підтверджуються матеріалами аерофотозйомки.

Відтак, технічний паспорт та довідка № 0001555А, які надані ОСОБА_1 для реєстрації садового будинку не є тими документами, що засвідчують факт існування об`єкту нерухомого майна до 1991 року.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що Департаментом з питань державного-архітектурно будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради не видавались документи, що дають право на виконання будівельних/підготовчих робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів по АДРЕСА_1 .

За даними Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» садовий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Київської міської ради з клопотанням про відведення земельної ділянки у власність на підставі зареєстрованого за ним права власності на садовий будинок площею 10 кв.м., однак отримав відмову у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Більш того, ОСОБА_1 1991 року народження не міг побудувати садовий будинок до 1991 року. Аргументи представника відповідача про те, що попередній член ОК «Магнолія» вибув, а ОСОБА_1 набув членство в кооперативі суд оцінює критично, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів членства ОСОБА_1 в ОК «Магнолія», а саме список членів-засновників кооперативу, зави про вихід та вхід до членів кооперативу, членського квитка, членської книжки, протокол Загальних зборів членів ОК «Магнолія», в якому зазначено про прийняття ОСОБА_1 до членів кооперативу. До того ж, ці обставини спростовувалися наявними у справі доказами.

Зазначені обставини у своїй сукупності спростовують інформацію про членство ОСОБА_1 в кооперативі ОК «Магнолія» з часу його заснування.

Отже, суд приходить до висновку, що проведена державна реєстрація прав за ОСОБА_1 на садовий будинок здійснена на підставі документів, які не лише не дають змогу встановити законну підставу виникнення права власності, а і містять недостовірні дані.

Посилання представника відповідача на неможливість посилання на копії матеріалів кримінального провадження суд вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з відповідним позовом процесуальним керівником у кримінальному провадженні винесено постанову про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 31.07.2023 у обсязі необхідному для здійснення цивільного судочинства.

В той же час, представником відповідача не доведено, що протокол допиту свідків є неналежним доказом, а саме, що вони не стосуються предмета доказування або одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Заперечуючи проти них, відповідач та його представник не надали докази на їх спростування, не зверталися до суду з клопотанням про виклик відповідних осіб в судове засідання в якості свідків.

Твердження представника відповідача щодо недопустимості цього доказу є безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленому законом. Разом з тим, вказана в протоколі допиту свідків інформація була отримана з дотриманням порядку, встановленого законом.

Крім того, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому відповідач не скористався своїм правом щодо виклику в судове засідання відповідних осіб в якості свідків.

За таких обставин суд вважає, що протоколи допиту свідків є належними доказами у даній справі.

Відповідно до положень ст.60 Земельного кодексу України, ст.88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів.

Громадянам забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ до узбережжя морів, морських заток, лиманів та островів у внутрішніх морських водах у межах пляжної зони, до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування.

Обмеження доступу громадян у будь-який спосіб (у тому числі шляхом влаштування огорож або інших конструкцій) до узбережжя водних об`єктів на земельних ділянках прибережних захисних смуг, що перебувають у користуванні юридичних або фізичних осіб, а також справляння за нього плати є підставою для припинення права користування земельними ділянками прибережних захисних смуг за рішенням суду.

Відповідно до ст.61 ЗК України, ст.89 ВК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій, майданчиків для занять спортом на відкритому повітрі, об`єктів фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Однак, рішенням Київської міської ради від 26.11.2021 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення колективного садівництва на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,08 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) (кадастрова справа № 644030163).

Зі змісту рішення вбачається, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги водойми, визначеної статтею 60 Земельного кодексу України та статтями 88,89 Водного кодексу України (лист Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) від 26 жовтня 2021 року № 055-26567).

Згідно Пояснювальної записки №ПЗН-30641 від 04.11.2021 (кадастрова справа № 644030163) земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги водойми, визначеної ст.60 ЗК України та ст.ст.88,89 ВК України.

Відтак, Київська міська рада рішення щодо надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва садового будинку ОСОБА_1 не приймала.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 301/1460/18-ц та від 21.03.2018 у справі № 509/1784/17 у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

З матеріалів справи вбачається, що Департаментом з питань державного-архітектурно будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради не видавались документи, що дають право на виконання будівельних/підготовчих робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів по АДРЕСА_1 .

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не набув права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна площею 10 кв.м. у передбаченому законом порядку, а тому проведена державна реєстрація прав за ОСОБА_1 на садовий будинок здійснена на підставі документів, які не лише не дають змогу встановити законну підставу виникнення права власності, а і містять недостовірні дані.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 згідно з положеннями частини другої статті 415 ЦК України землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)).

Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.

Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на будівлю набуває лише той, хто має речове право на землю.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднані всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existingpossessions), а й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimateexpectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legalcertainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що садовий будинок літ. А площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 є самочинно збудованим.

Таким чином, суд вважає, що позивач є особою, який є власником земельної ділянки, а тому має право на безперешкодне користування зайнятою ним земельною ділянкою, а отже і на захист свого права способом, передбаченим законом.

Протиправна реєстрація нерухомого майна встановлює правовий зв`язок між майном, державна реєстрація якого є предметом спору у справі та землею комунальної власності, на якій це майно розміщено, відтак безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків останнього та стосується його інтересів, як користувача земельної ділянки, на якій це майно розташоване.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Положеннями статті першої Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно змісту статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 47765754 від 13.07.2019 є незаконним та таким, що порушує норми законодавства з питань вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і є таким, що підлягає скасуванню.

Суд вважає, що спосіб захисту права шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_1 дає об`єктивні підстави позивачу відновити становище, яке існувало до порушення його прав.

Вимога про припинення права власності ОСОБА_1 на садовий будинок задоволенню не підлягає, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача без застосування додаткових способів захисту, таких як припинення права власності.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності з приводу чого слід зазначити, що на спірні правовідносини строк позовної давності не поширюється, оскільки негаторний позов, спрямований на захист законного власника спірної земельної ділянки щодо володіння, користування і розпорядження нею може бути заявлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

При цьому власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права на земельну ділянку, у тому числі оспорюючи рішення щодо державної реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна та вимагаючи повернути таку ділянку, тому суд не приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах від 07.06.2023 у справі № 375/306/21, від 07.07.2021 у справі № 420/370/19, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 11.02.2022 у справі №947/22756/19, від 22.06.2022 у справі № 757/15585/20 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19). Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 по справі №472/5/22 зробив висновок, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід також узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах законне вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам в їх сукупності, суд визнає їх достатніми та достовірними. Вказані докази у своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема ним доведено, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності, дозволу на будівництво надано не було, а липні 2019 року було протиправно зареєстровано право власності на садовий будинок за відповідачем.

В свою чергу, відповідачем не надано доказів, а також не заперечено фактів та обставин, на які посилався позивач у своєму позові, що враховано судом при застосуванні принципу змагальності сторін та наданні оцінки позиції та доказам позивача.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У спростування викладених обставин належних доказів відповідачем суду не надано.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та обставини, належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги першого заступника Дарницької окружної прокуратури міста Києва знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню частково.

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Звертаючись до суду з відповідним клопотанням представник відповідача Баховський М.М. надав суду договір про надання професійної допомоги адвокатом від 10.07.2023, ордер, платіжні квитанції.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у задоволенні.

Представник Київської міської ради просив у разі задоволення позову відмовити у задоволення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100 000 грн., а в разі відмови у задоволенні позову або частковому задоволенні позову зменшити суму витрат, які підлягають розподілу.

Враховуючи те, що заявлені позовні вимоги судом були фактично задоволені шляхом скасування рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованого нерухомого майна, що призвело до поновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 182, 377 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 18, 24, 26, 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд,-

ВИРІШИВ:

Позов першого заступника Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення про державну реєстрацію - задовольнити частково.

Скасувати рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) права власності на садовий будинок літ. А загальною площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., індексний номер: 47765754 від 13.07.2019.

Усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні земельною ділянкою площею 0,06 га по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованого нерухомого майна - садового будинку літ. А загальною площею 10 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Київської міської прокуратури (ЄДРОПУ 02910019) судовий збір в сумі 5 368 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26.02.2023

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА