Справа № 645/675/24
Провадження № 2/645/887/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання Малій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого, на підставі ордеру, діє представник адвокат Сорока О.О., звернувся до суду з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3319 від 28.11.2017 року, який вчинила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 103 280,78 грн за кредитним договором GР- 5775464 від 28.12.2013 року, суму судового збору та судові витрати на правову допомогу просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 3319 про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за Кредитним договором GР-5775464 від 28.12.2013 року у розмірі 103 280,78 грн, на підставі якого 28.11.2018 року відкрито виконавче провадження № 57809942. Натомість позивач стверджує, що у нього відсутня заборгованість перед будь-якими кредиторами, про те, що з нього стягуються кошти за борговим зобов`язанням дізнався випадково, в зв`язку з блокуванням банківської картки приватним виконавцем, відсутності надходження заробітної плати, з постановою приватного виконавця ознайомився у подальшому у застосунку «Дія». Позивач зазначає, що жодних документів з приводу заборгованості та для вжиття заходів з погашення зобов`язання, не отримував ні від стягувача, ні від приватного виконавця, розрахунок заборгованості відсутній. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 3319 вчинено з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 №296/5, нотаріусу не надано всі необхідні документи, які свідчать про безспірність заборгованості, а тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.02.2024 року провадження у справі відкрито, призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Сорока О.О. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. 06.03.2024 року на адресу суду надійшли заяви позивач ОСОБА_1 та його представника - адвоката Сороки О.О., у яких останні просять суд проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно і належним чином. 19.02.2024 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача Бойченко Д.О., який діє на підставі довіреності, у якій зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також просить стягнути з АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, та просить проводити розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Павелків (Вольф) Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. - у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 28.11.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 3319 про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за Кредитним договором GР- 5775464.

Так, відповідно до виконавчого напису № 3319 від 28.11.2017 року звернуто стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Харків, місце роботи: Слобожанська промислова компанія, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Фрунзенським РВХ МУ УМВС України в Харківській області 24.02.1999 року, який є боржником за кредитним договором № GР-5775464 від 28.12.2013 року, укладеним ним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПуАТ «ПУМБ», код 14282829, місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, буд. 4, п/р НОМЕР_3 , МФО 334851 (далі Стягувач), заборгованість за Кредитним договором № GР-5775464 від 28.12.2013 року. Стягнення заборгованості за Кредитним договором № GР-5775464 від 28.12.2013 року проводиться за період з 20 листопада 2016 року по 20 листопада 2017 року. Сума заборгованості складає 103280,78 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 30459,47 грн; прострочена заборгованість за комісією - 45583,9 грн; прострочена заборгованість за процентами - 11821,18 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту 14461,67 гривень; строкова заборгованість за комісією 851,4 грн; строкова заборгованість за процентами -103,16 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із ПуАТ «ПУМБ», в розмірі 400,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувана. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПуАТ «ПУМБ», складає 103280,78 грн (а.с. 11).

28.11.2018 року, розглянувши заявуПуАТ «ПУМБ» про примусове виконання рішення, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 57809942 щодо примусового виконання виконавчого напису 3319, виданого 28.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість, загальний розмір якої склав - 103280,78 грн (а.с. 12-13).

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Позивач вказує, що жодної заборгованості перед буд-якою банківською установою він не має, здійснені стягнень по кредиту вважає незаконними, а тому заборгованість не є безспірною.

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц, провадження №14-557цс19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) також зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус.

Так, захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 глави 16 розділу II вказаного Порядку, також передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Окрім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесено до таких документів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) також дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.

Суду не надано доказів про наявність у позивача заборгованостей перед банківськими установами, доказів наявності будь-якої непогашеної заборгованості за грошовим зобов`язанням, розрахунку цієї заборгованості тощо. Також, відповідачем не надано доказів переходу права вимоги за кредитним договором № GР-5775464 від 28.12.2013 року, та інших відомостей, що свідчать про обсяг прав вимоги стягувача за Кредитним договором № GР-5775464, які були передані АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» до ПуАТ «ПУМБ».

З матеріалів справи встановлено, що оскаржений виконавчий напис № 3319 був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. - 28.11.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Доказів того, що вчинення виконавчого напису здійснювалось на підставі нотаріально посвідченого договору та з дотриманням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 також дійшла до висновків, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними та їх необхідно задовольнити.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача АТ «ПУМБ» витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зіст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 3,4ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Вказане кореспондується з позиціями ВСУ, викладеними у постановах від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Також, Верховним Судом висловлені позиції, відповідно до яких відшкодуванню підлягають як ті витрати, які вже були сплачені, так і ті, що мають бути сплачені відповідною стороною згідно з умовами договору. Такі висновки відображені, наприклад, у постановах ОП КГС ВС від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, ОП КГС від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19.

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: копію ордеру на надання правової допомоги Серія АХ № 1171176 від 05.09.2024 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1426; копію розрахунку від 06.03.2024 року про надання послуг з професійної правничої допомоги; копію Акту виконаних робіт (наданих послуг)від 06.03.2024 року, відповідно до змісту якого всього, станом на день підписання даного Акту виконаних робіт (наданих послуг), загальна вартості наданих адвокатом клієнту послуг, згідно з договором про надання правової допомоги та у відповідності до завдання-доручення клієнта, фактично становить - 20400,00 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 20400,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», станом на 2024 року за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов, у відповідності зі ст.142, 279 ЦПК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50 % від суми сплаченого судового збору, а саме в розмірі 605,60 грн та повернення позивачу 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, з державного бюджету, у сумі 605,60 грн в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 158, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3319 від 28.11.2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за Кредитним договором № GР- 5775464 від 28.12.2013 року у розмірі 103 280,78 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20400,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь ОСОБА_1 50% судового збору, сплаченого за подання позову у розмірі 605,60 грн.

Зобов`язати Управління Казначейства у Немишлянському районі м. Харкова Головного управління Харківської області повернути ОСОБА_1 50 % судового збору у розмірі 605,60 грн сплаченого згідно з квитанцією № 0525-6163-7462-6138 від 07.02.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , адреса: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, адреса: м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 15.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, адреса: м.Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, оф.215.

Повне судове рішення складено 06.03.2024 року.

Суддя О.Ю. Алтухова