ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2470/23
Провадження №2/477/254/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Купрейчик К.М.,

розглянувши в спрощеному порядку без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача товарна біржа «Нерухомість-Миколаїв», про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу, зареєстрований на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» в журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 1-806 від 05 липня 2001 року, згідно з яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з належними до нього господарчими та побутовими спорудами і будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,11 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказала, що з продавцем вона домовилася про всі істотні умови договору, які були виконані: відповідачка отримала гроші у розмірі 1000 гривень і передала їй всі документи та ключі від будинку, після чого вона почала користуватися будинком. При укладенні договору користувалися положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яким передбачено, що такий договір купівлі-продажу подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Проте на тепер дізналася, що нормами Цивільного кодексу передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки продавець померла, тому просила суд визнати договір дійсним.

Відповідач надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі його представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про його час та місце повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, а позов задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Первісно будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності громадянці ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14 грудня 2000 року, виданого Первомайською селищною радою, згідно рішення виконкому Первомайської селищної ради від 13 грудня 2000 року за №89, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2000 року за реєстровим № 365.

05 липня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з належними до нього господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,11 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір був укладений в письмовій формі на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» та зареєстрований там за № 1-806 від 05 липня 2001 року.

В той же час позивачці, як покупцю, в теперішній час стало відомо, що для реєстрації права власності нерухомості потрібно, щоб договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Однак, на теперішній час, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки продавець померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 січня 2013 року. Після смерті продавця ОСОБА_2 була відкрита спадщина, згідно якої єдиною спадкоємицею її майна є ОСОБА_1 за заповітом, складеним 29 листопада 2012 року.

Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року, який діяв на той час (час укладення договору), за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Право власності на майно, придбане за таким договором настає, відповідно до ст. 128 того ж кодексу, з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж житлового будинку.

На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмовій формі договір купівлі-продажу від 05 липня 2001 року, зареєстрований на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв».

Після укладення договору позивачка сплатила власнику повну вартість будинку і отримала його у користування та володіння.

В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості ОСОБА_1 зареєструвати своє право власності на житловий будинок і вподальшому належним чином володіти та користуватися ним або ж розпорядитися.

Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаєві), до складу якого увійшла і Первомайська територіальна громада (із смт. Первомайське Жовтневого району Миколаївської області), а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район.

Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином.

Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч.1 ст.47 ЦК України).

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року.

Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, зареєстрований на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» в журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 1-806 від 05 липня 2001 року, за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з належними до нього господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,11 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Козаченко