ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Чернівці Справа № 718/3186/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Масюк Л.О., дата виготовлення повного тексту рішення суду 15.01.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок протиправної поведінки, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 10 681,33 грн матеріальної шкоди, 50 000 грн моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 24.07.2021 року на ґрунті неприязних стосунків ОСОБА_2 виражався нецензурною лексикою та пошкодив належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль.

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, а в подальшому, постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.02.2023 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно висновку експерта №253 від 03.11.2021 року вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок пошкодження на день проведення огляду становила 8 581,33 грн.

Вказував, що пошкодження транспортного засобу, неодноразові вираження нецензурною лайкою, погрози фізичної розправи, приниження честі та гідності, перешкоджання відвідувати дитину призвели до стресу та погіршення стану здоров`я, що спричинило моральну шкоду, яку позивач оцінив у 50 000 грн.

За наведеного просив позовні вимоги задовольнити.

Провадження №22-ц/822/276/24

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду сторона позивача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Наводить обставини, викладені в позовній заяві, а доводи зводяться до того, що шкода, завдана ОСОБА_2 , підтверджується матеріалами справи та наявними в них письмовими доказами.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вказав наступне.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 в даному випадку не надано доказів на підтвердження факту пошкодження транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого він є, саме відповідачем ОСОБА_2 та не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач спричинив моральну шкоду, яка описана ОСОБА_1 у позовній заяві.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.

Що стосується суті спору, колегія судді відзначає наступне.

Обставини щодо користування пошкодженим транспортним засобом «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на відповідній правовій основі з урахуванням приписів ст.ст.317, 319, 328, 395, 396, 401 ЦК України сторонами визнається та не заперечується.

Пошкодження транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та виникнення між останнім та його колишнім зятем ОСОБА_1 словесного конфлікту 24.07.2021 року підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП (а.с.12).

Згідно копії постанови Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.02.2023 року у справі №718/2968/22 вбачається, що 24.07.2021 року ОСОБА_2 вчинив словесну суперечку, в ході якої виражався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, що підтверджується матеріалами адміністративного правопорушення (а.с.11-18).

З копії постанови ЧРУП №2 (м. Кіцмань) про закриття кримінального провадження вбачається, що між сторонами виник конфлікт, ОСОБА_2 виштовхував ОСОБА_1 з території господарства, кидався камінням в автомобіль, як наслідок завдано пошкодження останньому (а.с.9-10).

Згідно висновку експерта №253 від 03.11.2021 року (судового експерта) Родича Ю.П. за результатними проведення автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження неправомірними діями станом на дату проведення огляду становив 8 581,33 грн (а.с.20-32).

Так, між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

Так, позивачем ОСОБА_1 доведено факт заподіяння шкоди (ліхтар задній внутрішній правий, розбите скло в нижній лівій частині з численними тріщинами та відсутністю фрагментів - заміна; крило переднє ліве деформоване у передній частині - ремонт, фарбування; двері задка деформовані у середній нижній та правій та лівій частині ремонт, фарбування), у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , а відповідачем не спростовано відсутність його вини в заподіяні шкоди, самої шкоди позивачу та вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспорту засобу, у зв`язку із протиправними діями, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 8 581,33 грн матеріальної шкоди.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Згідно приписів ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Так, моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Так, позивач обґрунтовував моральну шкоду пошкодженням авто, вираженням в його бік з боку ОСОБА_2 нецензурною лайкою, приниженням честі й гідності та перешкоджанням відвідувати дитину, що призвело до переживань, стресу й погіршення стану здоров`я та визначив її розмір в 50 000 грн.

Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що сам факт завдання майну особи шкоди саме по собі вже спричиняє переживання, стрес та призводить до душевних страждань.

Пошкодженням автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , яке сталося з вини ОСОБА_2 , завдано моральної шкоди ОСОБА_1 , яка полягала у вираженні нецензурною лайкою, душевних стражданнях, перебування в стресі, яких він зазнав у зв`язку із наведеним, що підтверджено матеріалами справи.

Однак, що стосується посилання позивача на погіршення стану здоров`я із заподіяним та перешкоджання в побаченнях з дитиною судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів такого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн кожному.

Щодо стягнення судових витрат, а також витрат понесених позивачем на проведення експертизи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 ЦПК України).

Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті).

Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно із частинами першою, п`ятою сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Так, одним із доказів доданих до позовної заяви був висновок експерта №253 від 03.11.2021 року (а.с.20-32).

ОСОБА_1 за виконання експертного висновку сплачено СП «Західно-Українському Експертно-Консультативному Центру» 2100 грн, що підтверджується квитанцією №46 від 03.11.2021 року. Вказана сума підлягає компенсації позивачу за рахунок ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 вказаної статті).

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи позов, який містив дві вимоги майнового характеру (стягнення матеріальної шкоди задоволено повністю) і (стягнення моральної шкоди задоволено частково на 4%), то сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в суді першої інстанції у розмірі 1073,60 грн (за вимогу про стягнення матеріальної шкоди) та 42,94 грн (за вимогу про стягнення моральної шкоди) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1674,82 грн підлягає компенсації з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 581 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят одну) грн 33 коп матеріальної шкоди та 2 000 (дві тисячі) грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4891,36 грн понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк