ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2226/23
Провадження №2/477/105/24
15 лютого 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.,
за участю секретаря судового засідання Резуник Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товарна біржа «Мегаполіс-Інфо»
про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
21 серпня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №155 від 07 грудня 1999 року 49/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який укладено на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_2 продавцем з одного боку та ОСОБА_1 покупцем з іншого боку.
В обґрунтування свого позову вказує, що 07 грудня 1999 року між позивачем та відповідачами укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №155 за яким позивач купила, а відповідач продала домоволодіння АДРЕСА_2 . Вказаний договір укладено 07 грудня 1999 року на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» за реєстровим №155.
На даний час позивач має намір реалізувати своє право, щодо отримання компенсації за пошкоджене житло, однак через відсутність нотаріального посвідчення спірного договору не може вчинити будь-яких дій щодо належного їй нерухомого майна, що й зумовило звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 18 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання 15 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, подавши раніше заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала.
Представник третьої особи товарної біржи «Мегаполіс-Інфо» в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 грудня 1999 року №155, вбачається, що 07 грудня 1999 року ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна №155, за яким ОСОБА_1 купила 49/100 частин домоволодіння, яке складається з житлового будинку та прибудинкових територій, що розташоване по АДРЕСА_1 .
За змістом вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що такий договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (чинної на момент реєстрації договору) на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1-155 від 07 грудня 1999 року.
Відповідно до пункту 3 вищезазначеного договору, відчужуваний житловий будинок належав попередньому власнику ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27 березня 1997 року.
Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що відчужений цілий житловий будинок нікому не проданий, не закладений, не подарований, не зданий в оренду, у спорі та під забороною не перебуває, права третіх осіб на нього відсутні.
Кошти за купівлю-продаж житловий будинку в розмірі 500,00 грн отримані продавцем до посвідчення договору (пункт 5 спірного договору).
Як вбачається з пояснень позивача, викладених у позові, на даний час вирішуючи питання з приводу отримання компенсації за пошкоджене майно, позивачем вжито заходів щодо реєстрації свого права власності у відповідних державних реєстрах. Однак внаслідок відсутності нотаріального засвідчення указаного договору, ОСОБА_1 не має можливості здійснити його державну реєстрацію відповідно до діючого на даний час законодавства.
Оскільки відмова у реєстрації права власності за ОСОБА_1 свідчить про невизнання цього права іншими особами, вона звернулися до суду за захистом своїх прав та таке право підлягає судовому захисту.
Так, згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі статтею 153 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 227 ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР, встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Як встановлено судом, спірний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог статті 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:
а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;
б) якщо її учасниками є члени біржі;
в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
До 01 січня 2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.
В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 1999 року, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 .
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених статті 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.
Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 грудня 1999 року №155, за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.
Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
При цьому, за змістом рішення Партизанської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області №5 від 22 грудня 2015 року, змінено назву вулиць в смт. Партизанське, зокрема, назву АДРЕСА_3 змінено на АДРЕСА_3 , з огляду на що, спірне нерухоме майно на даний час знаходиться в АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 49/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , який укладено 07 грудня 1999 року за №155 на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_2 - продавцем з одного боку, та ОСОБА_1 - покупцем, з іншого боку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ;

третя особа - товарна біржа «Мегаполіс-Інфо», 54055, місто Миколаїв, вул. Чигрина, 167, .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО