Справа № 138/200/24
Провадження № 2/139/28/24
У Х В А Л А

(в порядку ч. 3 ст. 185 ЦПК України)

27 лютого 2024 року смт Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и л а:

Від представника позивача адвоката Рунова Дмитра Геннадійовича 19 січня 2024 року до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області поштою надійшла вказана позовна заява. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23 січня 2024 року (а.с. 21) позовну заяву передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Справа надійшла до Мурованокуриловецького районного суду 07 лютого 2024 року.

Предметом позову є розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 січня 2021 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС між громадянкою України ОСОБА_3 та громадянином Республіки Польща ОСОБА_2 , в якому є малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для такого позову названо обставину, що подружжя з лютого 2022 року припинило проживати однією сім`єю, з тих пір не ведуть спільне господарство, майже не спілкуються, хоча спільно утримують дитину. Останнім відомим місцем проживання відповідача зазначено с. Галайківці Могилів-Подільського (раніше Мурованокуриловецького) району Вінницької області.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддею ухвалою від 07 лютого 2024 року у відповідності до правил ст. 185 ЦПК України позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України, а позивачу надано строк для усунення недоліків терміном сім днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали про залишення позову без руху представник позивача адвокат Рунов Д.Г. отримав на зазначену у позовній заяві свою електронну пошту 07 лютого 2024 року.

21 лютого 2024 року від представника позивача - адвоката Рунова Д.Г. через Укрпошту надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, у цій заяві зазначено, що з моменту припинення подружніх стосунків позивач не обізнана з місцем проживання відповідача, а на ствердження зареєстрованого місця проживання позивача в Україні до заяви додано копію витягу з реєстру територіальної громади та витяг із сайту Державної міграційної служби України.

Суд вважає, що поданням такої заяви та документів про зареєстроване місце проживання позивача не усунуто недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 07 лютого 2024 року.

Так, згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ухвалі про залишення позову без руху, порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цивільним процесуальним кодексом України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін (стаття 497 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 у справі № 127/26268/18 зазначив: «У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому суд повинен був з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи».

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі.

В ст. 497 ЦПК України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 згаданого Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Між Україною і Республікою Польща 24.05.1993 підписано Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР № 3941-XII від 04.02.94.

Пунктом 2 статті 26 цього Договору передбачено, що якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них.

У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

До виключної підсудності судам України (ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право») ця справа з іноземним елементом не належить.

Таким чином, справа за позовом заяву ОСОБА_1 до громадянина Республіки Польща ОСОБА_2 про розірвання шлюбу може належати до підсудності судам України лише у випадку:

1)якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України (п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»),

2)якщо на території України відповідач у справі має (а не мав!) місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення,

3)якщо на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти або якщо вона не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Однак, суду ні з позовною заявою, ні на усунення недоліків позовної заяви не надано ні угоди про підсудність судам України справи про розірвання шлюбу між сторонами, ні доказів, що на території України відповідач має місце проживання, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, ні доказів, що з позивачем на території України зареєстрована та проживає її малолітня дитина.

Крім того, у позові зазначено, що «наразі позивач зареєстрований та проживає в Україні та періодично разом з дитиною проживає на території Республіки Польща». Одночасно до позову надано докази, з яких слідує, що відповідач є громадянином Республіки Польща і має там постійне місце проживання, а також докази, що спільна дитина подружжя народилася в Республіці Польща, а тому на основі ст. 14 Закону «Про громадянство» (art. 14 ustawy o obywatelstwie) ця дитина може мати польське громадянство шляхом народження, оскільки принаймні одне з батьків має польське громадянство.

В ухвалі про залишення позову без руху було зазначено, що в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, у позові не зазначено і до позову не додано доказів, що останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача - с. Галайківці Могилів-Подільського району Вінницької області.

Уже в заяві про усунення недоліків представник позивача вказав, що «позивачу взагалі не відомо місця проживання відповідача».

Отже, представником позивача не було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, зокрема, не було надано документів, що підтверджують підсудність справи Мурованокуриловецькому районному суду чи будь-якому іншому суду України (наприклад, угоду між сторонами про підсудність справи чи докази, що громадянин Республіки Польща ОСОБА_2 має місце проживання на території України і т.п.).

Строк на усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 07 лютого 2024 року про залишення позову без руху, з урахуванням обставини, що представник позивача отримав копію ухвали 07 лютого 2024 року, скінчився 14 лютого 2024 року.

В період з 09 до 23 лютого 2024 року суддя Тучинська Н.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 185, ст. 260, 261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу (її представнику адвокату Рунову Дмитру Геннадійовичу) разом з усіма доданими до неї документами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу постановлено та підписано 27 лютого 2024 року.

Суддя: __________________