Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8731/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., за участю секретаря судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Продан Оксана Василівна, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Продан Оксана Василівна, звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_5 .

Покійному ОСОБА_5 на праві приватної власності належали чотири земельні ділянки загальною площею 0,94 га з складу земель сільськогосподарського призначення на території Великокопанської та Малокопанської сільських рад та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіту покійний не залишив.

За прийняттям спадщини позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державним нотаріусом Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті спадкодавця віднайти документовані матеріали, які посвідчують належність йому майнових прав, не вдалося. Відповідачі у свою чергу категорично заперечують перебування у їх розпорядженні документів такого характеру.

Таким чином, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачі позбавлені можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх представник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задоволити (а.с. 34, 43).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належнм чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають (а.с. 33, 37).

Представник третьої особи про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилаються позивачі у своїй заяві.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.5-10).

Родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_5 та спадкоємцями: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.5-10).

Покійному ОСОБА_5 на праві приватної власності належали чотири земельні ділянки загальною площею 0,94 га з складу земель сільськогосподарського призначення на території Великокопанської та Малокопанської сільських рад, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Належність спадкодавцю майнових прав на земельні ділянки, які входять до кола спадкового майна, підтверджується державними актами на право приватної власності на землю серії IV-ЗK № 020381 від 12.02.2002 року, серії IV-ЗK № 020310 від 04.02.2002 року, які за запитом позивача ОСОБА_1 було віднайдено в архівних матеріалах Відділу №4 у Берегівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області (а.с.11-14).

Заповіту покійний спадкодавець ОСОБА_5 не залишив.

Технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку проведено згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 22.12.2023 року №915, цей об`єкт нерухомості будівництвом завершений, правовстановлюючі документи не оформлено.

Згідно положень п.2 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

За відомостями погосподарського обліку - дворогосподарство в АДРЕСА_1 , рахується за покійним позивачів дідом ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великокопанської сільської ради від 10.07.2012 року №02-10/339 (а.с.14-17).

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на спадкове майно не претендують, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, не заперечують проти задоволення позовних вимог, що стверджується поданими ними до суду заявами та відомостями Виноградівської державної нотаріальної контори (а.с.33, 37, 44).

Правовстановлюючого документу на право власності на жилий будинок 1961 року побудови спадкодавцем за життя не виготовлено (а.с. 14, 16).

Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходяться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: « Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо земельних ділянок, оригінали правовстановлюючих документів яких втрачено.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК, а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к (цивільна юрисдикція) міститься правова позиція ВС України: «... спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.»

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, позивачі є такими, що прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , до складу якої ввійшло нерухоме майно, відтак позивачі мають право отримати свідоцтво про право на спадщину.

Однак, згідно із правилами, встановленими Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 4.15, 4.18), для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивачів, набуте ними шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту у обраний ними спосіб, передбачений законом.

Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних докаів, суд приймає рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (загальною корисною площею 55,0 м.кв., в тому числі житлова площа 48,4 м. кв.).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності на:

- земельну ділянку площею 0,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського призначення на території Великокопанської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,26 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського призначення на території Великокопанської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського призначення на території Великокопанської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,26 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського призначення на території Малокопанської сільської ради (Державні акти про право приватної власності на землю: серії IV-ЗK № 020381 від 12.02.2002 року та серії IV-ЗK № 020310 від 04.02.2002 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 26.02.2024 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк