Справа № 536/2862/23
Номер провадження 2/948/138/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Кравець С.В.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

1.Стислий виклад позиції позивача

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31.01.2022р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений електронний договір № 5470084 про надання споживчого кредиту, за умовами якого сума кредитних коштів становить 12 000, 00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1, 90 % в день, знижена процентна ставка 0,019 % в день.

За період з 25.02.2022 р. по 30.04.2022 р. ТОВ «Авентус Україна» призупинило нарахування процентів та було надано кредитні канікули, у зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин. У період з 01.05.2022 по 31.05.2022 р. здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою, 24.06.2022 р. було здійснено списання нарахованих відсотків у сумі 7 125,00 грн та надано можливість виконання боргових зобов`язань до 02.07.2022 р., але оскільки боржниця зобов`язання не виконала відбулася автоматична пролонгація строком на 90 днів.

19.06.2023р. між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладений Договір факторингу № 19.06/23-Ф, за умовами якого, згідно Реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 34 344, 00 грн з яких: 12 000, 00 грн тіло кредиту; 22 344, 00 грн відсотки.

У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором в розмірі 45 330, 78 грн та судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2147,20 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Письмові пояснення

Відповідач направила письмові пояснення згідно яких позов визнає частково. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що визнає суму отриманого кредиту в розмірі 12 000, 00 грн, але заперечує проти стягнення інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на законодавчу заборону, передбачену п.п.15, 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Крім цього, вважає, витрати на правничу допомогу завищеними, не співмірними та пропорційними об`єму здійсненої роботи, складності справи, а тому заперечує проти їх стягнення.

Просить також враховувати складні життєві обставини, які стали перешкодою для своєчасного погашення боргових зобов`язань, оскільки протягом короткого проміжку часу при народженні дитини померла її донька, а потім помер чоловік, зараз під її опікою перебуває новонароджений онук, а тому її матеріальне становище є вкрай складним (а.с.116-117).

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

18.12.2023р. за ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області дану справу передано до Машівського районного суду Полтавської області за підсудністю (а.с.87).

23.01.2024р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.96).

3. Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Позивач направив відповідачу копію позовної заяви з додатками (а.с.16), а суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі, яка була отримана 07.02.2024р. (а.с.102), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направила.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

31.01.2022р. між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредитування №5470084, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 12 000, 00 грн (п.1.3) строком на 30 днів, деталі повернення якого зазначені в графіку платежів (п.1.4.), зі стандартною відсотковою ставкою 1, 90 % в день (п.1.5.1.), знижена процентна ставка 0,019 % в день (п.1.5.2), орієнтовна загальна вартість кредиту становить за стандартною ставкою 18 840,00 грн, а за заниженою 12 068,40 грн (пп. 1.8.1.,11.8.2.). (а.с.52-57, 77-79).

Відповідно до п. 4.3.1. сторони домовилися, що у випадку наявності у споживача заборгованості станом на дату закінчення терміну дії договору, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше 90 днів поспіль.

За повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 13.02.2024 р. платіжна картка № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_1 на яку 31.01.2022 р. було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 12 000,00 грн (а.с.114).

08.07.2020 р. між ТОВ «ФК «Контактний дім» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання послуг з переказу платежів №087/20-П відповідно до якого останній доручив ФК за відповідну плату здійснювати платежі з використанням реєстру виплат на користь отримувачів (а.с.24-27).

За повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» адресованого ТОВ «Авентус Україна» від 22.06.2023 р. повідомлено про успішність проведення операцій, зокрема і щодо проведення 31.01.2022 р. транзакції № на картку № НОМЕР_2 в сумі 12 000,00 грн, яка має статус прийнятої (а.с.72).

19.06.2023р. між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» укладений Договір факторингу № 19.06/23-Ф, за умовами якого, згідно Реєстру боржників позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором 5470084 до відповідача в сумі 34 344,00 грн з яких: 12 000, 00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 22 344, 00 грн заборгованість за відсотками; заборгованість за штрафами та пенею 0, 00 грн (а.с.31,66-70,81).

Про відступлення права вимоги було повідомлено відповідача 19.06.2023р. з зазначенням реквізитів для сплати (а.с.80).

З картки обліку договору (розрахунку заборгованості) складеного первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» видно, що відповідачу 31.01.2022р. видано кредит в розмірі 12 000, 00 грн, знижена процентна ставка по якому вказана у розмірі 2,28 грн до 24.02.2022 р. включно, а з 01.05.2022 р. по 31.05.2022 р. та з 25.06.2022 р по 30.09.2022 р. стандартна процентна ставка у розмірі 228,00 грн, 24.06.2022 р. відбулося списання стандартних процентів у сумі 7 125,00 грн, а тому станом на 18.06.2023 р. заборгованість за зниженою процентною ставкою становить 57,00 грн, за стандартною процентною ставкою 22 287,00 грн, основний борг 12 000, 00 грн, жоден платіж відповідачем здійснено не було, а всього сума заборгованості складає 34 344,00 грн (а.с.32-44).

5. Мотиви суду

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч.3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Згідно ч.4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ч.8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, а також від 23 березня 2020 року справа №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року справа №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Згідно з ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як видно з п. 4.3.1. договору сторони домовилися про у випадку наявності у споживача заборгованості станом на дату закінчення терміну дії договору, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше 90 днів поспіль.

Отже, враховуючи те, що договір між сторонами був укладений на 30 днів, тобто останнім днем цього строку було 02.03.2022р., тоді як за умовами договору у випадку несплати заборгованості споживачем він продовжується щоразу на один календарний день, але не більше 90 днів поспіль, відповідач не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, а відтак останнім днем строку договору є 31.05.2022р.

Як видно з розрахунку заборгованості станом на останній день дії договору 31.05.2022р. відповідачу були нараховані відсотки в загальному розмірі 19 125, 00 грн, з яких 24.06.2022р. кредитодавець здійснив списання 7 125, 00 грн, тобто заборгованість за відсотками склала 12 000, 00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем процентів після закінчення терміну дії договору, суд визнає безпідставним.

Вказаний висновок зроблено з урахуванням правової позиції ВП ВС у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку наведеного у позовній заяві вбачається, проведення нарахувань інфляційних втрат з лютого 2022 р. по жовтень 2023 р. в розмірі 9 513, 28 грн та 3 % річних від простроченої суми з 02.06.2022 р. по 06.11.2023р. у розмірі 1 473,5 грн (а.с.8,9).

Водночас, вказаний розрахунок позивачем наведений не вірно, оскільки за основу взята загальна заборгованість в розмірі 34 344, 00 грн за всі місяці, тоді як саме в такому розмірі вона виникла лише 30.09.2022р., тобто не існувала на час початку підрахунку з лютого 2022 року.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, враховуючи те, що строк виконання грошового зобов`язання у відповідачки настав 02.03.2022р., в Україні воєнний стан введено з 24.02.2022р. та діє і нині, а оскільки позивач отримав право нараховувати інфляційні втрати та 3% річних з наступного дня після закінчення строку виконання зобов`язання, тобто з 03.03.2022р. станом на яке, вже діяв воєнний стан, а відтак у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити.

Суд визнає недопустимими надані відповідачкою докази, щодо тяжкого матеріального та сімейного стану, оскільки відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України вони не направлені позивачу у справі.

За таких обставин, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не виконала належним чином зобов`язання перед первісним кредитором, позивач, який замінив кредитора у зобов`язанні за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати надані кошти та відсотки на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №5470084 від 31.01.2022р. у загальному розмірі 24 000, 00 грн, що включає: 12 000,00 грн заборгованість по основній сумі кредиту; 12 000, 00 грн заборгованість за відсотками.

6. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами 1,4 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано ордер про надання правничої допомоги від 09.11.2023 р., відповідно до якого інтереси ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» представляє адвокат Крюкова М.В.; звіт про надання правової допомоги від 06.11.2023р., відповідно до якого за збір та аналіз доказів і документів у даній справі, складення позовної заяви та подання її до суду витрачено 10 годин, вартістю 10 000,00 грн; рахунок №06/11/2 від 06.11.2023 р. на оплату замовлення у розмірі 10 000,00 грн; платіжну інструкцію №1816 від 04.12.2023 р., відповідно до якої ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачено адвокату Крюковій М.В. за надані послуги з аналізу, складення та подання позову в розмірі 10 000,00 грн (а.с.17,20,45,71).

При цьому у додатках до позову позивачем вказано про надання до позову копії договору про надання правової допомоги (п.18 додатків до позову), натомість фактично у матеріалах справи він відсутній про що уповноваженими працівниками суду було складено відповідний акт (а.с.11,93), на який позивач не відреагував.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку за стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, адвокатом в інтересах позивача було здійснено підготовку та складено позовну заяву.

Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/.

Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогує завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1 136, 82 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 1 588, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 5470084 від 31.01.2022р. в загальному розмірі 24 000, 00 грн, судовий збір в розмірі 1 136, 82 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 588, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15 оф. 118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя С.В.Кравець