Справа № 308/7234/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді заяву в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Закарпатської обласної ради В. Пініч про відстрочення виконання рішення суду у справі № 308/7234/22

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Закарпатської обласної ради В. Пініч про відстрочення виконання рішення суду у справі № 308/7234/22.

Заяву мотивовано тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 у справі № 308/7234/22 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2023 у цій справі змінено, виклавши абзаци три, чотири резолютивної частини рішення суду в новій редакції:

поновити ОСОБА_1 на посаді директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» днем 09 червня 2022 року;

стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на користь ОСОБА_1 за період з 09 червня 2022 року по 17 травня 2023 року суму в розмірі 772 855,36 гривень (із зазначеної суми підлягають відрахуванню податки та обов`язкові платежі) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

26.02.2024 відділом ДВС у м. Ужгороді відкрито виконавче провадження № 74272867 на примусове виконання постанови суду, яка набрало законної сили 06.02.2024, в частині стягнення коштів в розмірі 772 855,36 грн.

Зауважує, що як відомо, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64-в (із змінами) на території України введено воєнний стан та заборонено здійснення польотів повітряних суден цивільної авіації, а тому Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Ужгород» (надалі ЗОКП «МА Ужгород») не має можливості здійснювати господарську діяльність по наданню аеропортових послуг повітряним суднам та отримувати доходи від неї.

Разом з тим, з 24.02.2022 по теперішній час ЗОКП «МА Ужгород» здійснює діяльність по забезпеченню необхідних потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, а також задовольняє потреби Державної служби України з надзвичайних ситуацій, потреби з надання всіх авіаційних і неавіаційних послуг для Державної прикордонної служби України на безоплатній основі відповідно до пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1994 р. № 100 «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства».

Окрім того, з метою забезпечення обороноздатності держави та життєдіяльності населення, ЗОКП «МА Ужгород» надає авіаційні послуги цивільним повітряним суднам, які виконують польоти в умовах воєнного стану та в інтересах держави і Збройних Сил України відповідно до дозволів Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до розпорядження начальника Закарпатської обласної військової адміністрації від 16.03.2022 № 51, у редакції розпорядження від 02.06.2022 № 230, ЗОКП «МА Ужгород» залучене для забезпечення правового режиму воєнного стану та здійснення заходів з організації посиленої охорони і оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення.

Розпорядженням в.о. начальника Закарпатської обласної військової адміністрації від 26.05.2023 № 530, ЗОКП «МА Ужгород» визнано таким, що відповідає критеріям та має важливе значення для задоволення потреб територіальних громад.

У зв`язку з цим та з метою збереження і продовження функціонування аеропорту у воєнний час, Закарпатською обласною радою, як єдиним власником та засновником, було переведено ЗОКП «МА Ужгород» на фінансування за рахунок місцевого бюджету Закарпатської області, тому будь-які виплати, в тому числі сплата боргу за рішеннями суду, здійснюються виключно за рахунок коштів, які виділяються з місцевого бюджету.

Заявник вказує, що оскільки сума, яка пред`являється до стягнення за постановою суду, є досить значною, тому для виділення таких коштів необхідно проходження певної процедури та прийняття рішення Закарпатської обласної ради, яке приймається у встановленому законодавством порядку.

Отже, на думку заявника, існують обставини, що істотно ускладнюють виконання постанови суду та роблять його неможливим на даний час.

Також у заяві зазначено, що примусове виконання постанови суду може призвести до блокування діяльності ЗОКП «МА Ужгород», яке залучене до забезпечення правового режиму воєнного стану і є таким, що відповідає критеріям та має важливе значення для задоволення потреб територіальних громад, чим нанести шкоду аеропорту, національним інтересам та безпеці держави.

На підставі наведеного, враховуючи об`єктивну причину неможливості самостійно виконати постанову суду в частині стягнення коштів у сумі 772 855,36 грн., заявник просить відстрочити виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 у справі № 308/7234/22 в частині стягнення коштів у сумі 772 855,36 грн. на шість місяців.

Представник заявника (відповідач) у судове засідання не з`явився, однак в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути заяву про відстрочення виконання рішення суду без участі представника за наявними в матеріалах справи документами, зазначивши, що заявлені вимоги підтримують у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Дідо А.М. подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи за заявою Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» про відстрочення виконання рішення суду провести без їхньої участі, в задоволенні поданої заяви відповідача відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 у цивільній справі № 308/7234/22 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради та Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу постановлено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2023 змінити, виклавши абзаци три, чотири резолютивної частини рішення суду в новій редакції: поновити ОСОБА_1 на посаді директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» днем 09 червня 2022 року; стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» на користь ОСОБА_1 за період з 09 червня 2022 року по 17 травня 2023 року суму в розмірі 772855,36 грн. (із зазначеної суми підлягають відрахуванню податки та обов`язкові платежі) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

26.02.2024 відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 74272867 з примусового виконання зазначеної постанови суду в частині стягнення суми у розмірі 772 855,36 грн., що не заперечується сторонами та підтверджується результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП.

Відповідно до положень ч. ч. 1 - 4, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Аналогічне право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Судом встановлено, що підставою відстрочення виконання рішення суду представник Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» зазначив, що оскільки сума, яка пред`являється до стягнення за постановою суду, є досить значною, тому для виділення таких коштів необхідно проходження певної процедури та прийняття рішення Закарпатської обласної ради, яке приймається у встановленому законодавством порядку, що вказує на обставини, які істотно ускладнюють виконання постанови суду та роблять його неможливим на даний час. Також зазначає, що примусове виконання постанови суду може призвести до блокування діяльності ЗОКП «МА Ужгород», яке залучене до забезпечення правового режиму воєнного стану і є таким, що відповідає критеріям та має важливе значення для задоволення потреб територіальних громад, чим нанести шкоду аеропорту, національним інтересам та безпеці держави.

На підтвердження своїх доводів представником Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» до заяви додано копії розпорядження начальника Закарпатської обласної військової адміністрації від 16.03.2022 № 51, у редакції розпорядження від 02.06.2022 № 230 «Про внесення змін до переліку органів, що залучаються до здійснення заходів правового режиму воєнного стану», та розпорядження в.о. начальника Закарпатської обласної військової адміністрації від 26.05.2023 № 530 «Про перелік підприємств, які визначені такими, що відповідають критеріям та мають важливе значення для задоволення потреб територіальних громад, та перелік підприємств, що відповідають критеріям та є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення області в особливий період», згідно з якими Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт «Ужгород» залучене для забезпечення правового режиму воєнного стану та здійснення заходів з організації посиленої охорони і оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення, та визнано таким, що відповідає критеріям та має важливе значення для задоволення потреб територіальних громад.

До заяви також додано лист в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Ужгород» від 22.02.2024 № 133/01-15, адресований Закарпатській обласній адміністрації, згідно з яким Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Ужгород» повідомляє, що відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 у справі № 308/7234/22, яка набрала законної сили 06.02.2024, із ЗОКП «МА Ужгород» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2022 по 17.05.2023 у розмірі 772 855,36 грн. із проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, ЗОКП «МА Ужгород» на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, повинно виплатити ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 772 855,36 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2022 по 17.05.2023 із проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог податкового законодавства та сплатити до бюджету нарахований на цю грошову суму Єдиний соціальний внесок (22 %) у розмірі 170 028,18 грн., що разом становить суму у розмірі 942 883,54 грн. При цьому зауважує, що у період дії воєнного стану в Україні ЗОКП «МА Ужгород» не здійснює комерційну діяльність по наданню аеропортових послуг господарським суб`єктам цивільної авіації і фінансується із місцевого обласного бюджету, а тому ЗОКП «МА Ужгород» не має можливості виконати вищевказане рішення суду. Враховуючи наведене, з метою недопущення накладення органами Державної виконавчої служби арешту на банківські рахунки і майно та стягнення додаткової суми виконавчого збору, ЗОКП «МА Ужгород» просить внести зміни до Програми підвищення ефективності функціонування Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» на 2021-2024 роки, затвердженої розпорядженням голови облдержадміністрації начальником обласної військової адміністрації від 14.12.2023 № 1135 та додатково профінансувати ЗОКП «МА Ужгород» в частині «оплата праці та нарахування заробітної плати працівникам ЗОКП «МА Ужгород» згідно з Галузевою угодою на 2018-2020 роки» в сумі 942 883,54 грн. для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 в сумі 772 855,36 грн. та сплати ЄСВ (22 %) в сумі 170 028,18 грн. відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.02.2024 у справі № 308/7234/22.

Виходячи із вимог ст. 435 ЦПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018.

Отже, при вирішенні заяви сторони у справі про відстрочення виконання судового рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Крім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Крім того, у рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (рішення у справі «Трихліб проти України», заява №58312/00, пп.25-32, від 20 вересня 2005 року, у справі «Іммобіліаре Саффі проти Італії», заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п.66).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. При цьому, відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вищенаведені заявником обставини не є підставою для відстрочення виконання рішень в розумінні ст. 435 ЦПК України.

Суд вважає, що відстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача ОСОБА_1 , що суперечитиме принципу обов`язковості виконання судових рішень та принципу правової визначеності.

Системний аналіз норм ЦПК України свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 2-1230/11.

З огляду на викладене, відстрочення виконання рішення можливе судом лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк встановлений судом, тому всі ці обставини повинні бути доведені заявником.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін.

Заявником не доведено наявність жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст. 12 Закону України «Про оплату праці».

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду в постановах від 15 липня 2020 року в справі № 263/14209/17, від 11 вересня 2019 року в справі № 212/7275/15-ц.

Суд вважає, що доводи представника Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» про те, що примусове виконання постанови суду може призвести до блокування діяльності підприємства, яке залучене до забезпечення правового режиму воєнного стану і є таким, що відповідає критеріям та має важливе значення для задоволення потреб територіальних громад, чим нанести шкоду аеропорту, національним інтересам та безпеці держави, є лише припущенням відповідача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд не знаходить підстав для відстрочення виконання рішення суду з огляду на те, що посилання заявника на обставини, викладені у поданій до суду заяві про відстрочення виконання рішення суду, як на підставу для відстрочення виконання судового рішення, не є винятковою обставиною у розумінні ст. 435 ЦПК України, при цьому матеріальний стан боржника враховується, коли таким є фізична особа.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Закарпатської обласної ради про відстрочення виконання рішення суду у справі № 308/7234/22 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 435, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви в.о. директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» Закарпатської обласної ради В. Пініч про відстрочення виконання рішення суду у справі № 308/7234/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук