ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5100/23 Номер провадження 22-ц/814/1126/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2023 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено - 09 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Маніфою» про скасування заборгованості, виключення заборгованості із кредитної історії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про скасування заборгованості, виключення заборгованості із кредитної історії, відшкодування моральної шкоди, в якому просила суд скасувати заборгованість перед ТОВ «Маніфою» за договором позики №5349083 від 21.03.2023 року та виключити цю заборгованість із кредитної історії інформації на її ім`я ТОВ «Українське бюро кредитних історій»; стягнути з ТОВ «Маніфою» 20000 грн. моральної шкоди та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 21.03.2023 року позивач виявила відсутність паспорта громадянина України і одразу на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користується, почали надходити смс-повідомлення від різних фінансових організацій про надання кредитів на різні суми.Позивач зазначала, що одразу почала телефонувати до фінансових організацій і встановила, що від її імені були оформлені договори позики та отримано кошти від фінансових установ, зокрема, від ТОВ «Маніфою» позику на суму 2000 грн. 22.03.2023 року позивач виявила крадіжку коштів з карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на суму 59925 грн., а 24.03.2023 року звернулася до органів поліції з повідомленням про злочин, у заяві повідомила про викрадення паспорту громадянина України, грошових коштів та оформлення позик шляхом використання особистих даних. Також позивач вказувала, що 28.03.2023 року звернулася до відділу поліції з окремою заявою про незаконне оформлення від її імені договору з ТОВ «Маніфою», а 22.04.2023 року звернулася до відповідача з заявою та повідомила, що договору не укладала, стала жертвою шахраїв, відповідач надіслав їй примірник договору позики від 21.03.2023 №5349083. Вважає, що невідомою особою шляхом незаконного входу в її номер телефону з невідомого мобільного пристрою було відкрито 20.03.2023 року на її ім`я рахунок в АТ «Універсал Банк» та протягом 21-22 березня 2023 року було перераховано кошти, отримані від різних фінансових установ, у тому числі, і від відповідача, на інші банківські рахунки.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від12 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про скасування заборгованості, виключення заборгованості із кредитної історії, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір позики №5349083 від 21.03.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. Посилання позивача на те, що було відсутнє її волевиявлення на укладення договору, повністю спростовано дослідженими у справі доказами. Враховуючи, що відповідачем не порушено вимог чинного законодавства та умов договору, відповідач прав позивача не порушував, підстави для звільнення позивача від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання умов договору, зокрема, з повернення отриманих коштів, відсутні.Тому суд першої інстанції пришов до висновку, що позовні вимоги про скасування заборгованості перед ТОВ «Маніфою» за договором позики №5349083 від 21.03.2023 року та виключення інформації про наявність заборгованості із кредитної історії на ім`я позивача є безпідставними, як заявлені всупереч умов зобов`язань, які виникли між сторонами, та не підлягають задоволенню, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №442/2468/17.

В частині вимог про стягнення моральної шкоди, то позивачем не надано доказів порушення відповідачем її прав, наявність таких порушень не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що є всі підстави для визнання спірного договору недійсним, оскільки в цілому підтверджують відсутність її волевиявлення як учасника правочину на укладення спірного договору та реального настання правових наслідків. Вважає, що такими обставинами є: - шахрайське проникнення до її номеру телефону, який згодом було використано для доступу до її банківської карти, особистого кабінету в АТ КБ «ПриватБанк»; - створення особистого кабінету на сайті відповідача та інших фінансових установах з метою отримання коштів, створення 21.03.2023 року електронної пошти, яка їй не належить, через яку в подальшому було створено особисті кабінети на сайті відповідача та інших фінансових установах і саме ця електронна пошта використовувалася в подальшому для зворотних повідомлень при підписанні договорів позик; зазначення в особистому кабінеті на сайті відповідача невірної інстанції про неї; - незаконне відкриття 21.03.2023 року на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку в АТ «Універсал Банк» шляхом незаконного використання її номера телефону; - відкриття кримінального провадження №0000429 від 24.03.2023 року за ч.4 ст. 185 КК України та допит її у даному кримінальному провадженні як потерпілої. Зазначає, що перед наданням кредиту відповідач повинен був ідентифікувати особу, якій надається позика, провести з нею належним чином бесіду перед наданням послуг. Не виконання належним чином цього обов`язку призвело до того, що будь-яка особа тепер може видати себе за іншу і одразу отримати кошти. Саме відповідач повинен дбати про безпеку своєї діяльності, щоб така підприємницька діяльність не заподіювала шкоди іншим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився відповідач ТзОВ «Маніфою», належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом доставлення до його електронного кабінету 19.01.2024 2:30:46 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі у порядку п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 221). Заяви та клопотання про відкладення справи розглядом до апеляційного суду не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, що21.03.2023 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Маніфою» (веб-сайт https://money4you.ua) між ОСОБА_1 (позичальником) та відповідачем ТОВ «Маніфою» (позикодавцем) укладено договір позики №5349083, згідно з умовами якого відповідач надав ОСОБА_1 кошти в сумі 2 000,00 грн. у позику строком на 80 днів, а позивач взяла на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (а.с. 50-68).

Договір укладено в порядку, передбаченому Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про електронну комерцію», згідно з Правилами надання фінансових послуг ТОВ «Маніфою» (https://money4you.ua/pro-nas/normatyvna-dokumentatsiya/), які є у відкритому доступі.

Пунктом 4.3. Правил надання фінансових послуг ТОВ «Маніфою» передбачено, що договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства дистанційно, в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Оферта, що містить повний текст договору позики, розміщується Товариством в особистому кабінеті та надається для вивчення й погодження фізичній особі, яка бажає укласти договір позики. Перед підписанням договору позики позичальник має право звернутися до Товариства щодо роз`яснення інформації, викладеної в оферті, Правилах, зазначеної на веб-Сайті Товариства тощо для забезпечення можливості позичальника прийняти зважене рішення, що відповідає його потребам та фінансовому стану. Після вивчення договірної документації фізична особа, яка бажає укласти договір позики, може відмовитися від його укладення, що не позбавляє таку особу права повторно подати заявку на укладення договору позики. Прийняття оферти (акцепт) фізичною особою, яка бажає укласти договір позики, відбувається шляхом введення одноразового ідентифікатора, який є його електронним підписом, що генерується та надсилається йому Товариством за вказаними в особистому кабінеті контактними даними, для підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле. Приймаючи умови оферти позичальник засвідчує, що він надає свою повну та безумовну згоду з її умовами, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти.

Як встановлено судом першої інстанції, перед укладенням договору №5349083 від 21.03.2023 року ТОВ «Маніфою» позивачу ОСОБА_1 було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги, а позивачем отримано таку інформацію в редакції станом на час спірних правовідносин шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою».

Позивач ОСОБА_1 погодилася з умовами надання позики при поданні заявки на укладення договору та безпосередньо при укладенні договору.

21.03.2023 року позивачем ОСОБА_1 створено особистий кабінет в ІТС Товариства, що є захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання договору, та подано заявку на отримання позики. При цьому,ідентифікація та верифікація позивача яка клієнта була здійснена відповідачем відповідно до вимог Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 28.07.2020 року №107.

Як встановлено судом першої інстанції дослідженими у справі доказами, для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Маніфою» при укладенні договору позики №5349083 було надано відповідні дані, такі як: ПІБ - ОСОБА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; НОМЕР_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, 20.05.2016; зазначено контактний номер телефону - НОМЕР_1 ; електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса - АДРЕСА_1 .

Верифікація отриманих ідентифікаційних даних позивача як позичальника була здійснена шляхом отримання ідентифікаційних даних за допомогою засобів Системи BankID НБУ, що відповідає нормам ч. 2 п. 31 додатку № 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою НБУ №107 від 28.07.2020 року.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 було підписано електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно погоджено всі запропоновані відповідачем умови договору, також на зазначену позивачем адресу електронної пошти Товариством надіслано підтвердження про укладання договору відповідного змісту, що узгоджується з нормами Закону України «Про електронну комерцію».

Роздруківка дзвінків абонентського номеру НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні позивача і на час вирішення справи судом, про що ОСОБА_1 зазначає в поданій до суду позовній заяві, свідчить про те, що позивач є активним споживачем послуг різних фінансових установ, від яких отримувала як вхідні, так і вихідні повідомлення, в тому числі і текстові (а.с. 134-150).

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що нею не було втрачено доступ до її фінансового номеру телефону та інших даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи ОСОБА_2 про те, що невідомі особи використовували її абонентський номер НОМЕР_1 шляхом використанні іншого ІМЕІ, спростовані дослідженою у справі роздруківкою дзвінків абонентського номеру (а.с. 134-150), з якої також вбачається, що дзвінки період 21.03.2023 року проводилися з прив`язкою до базових станцій, наближених до місця проживання позивача.

Також дослідженими у справі доказами судом першої інстанції встановлено, що станом на 10.05.2023 року заборгованість позивача ОСОБА_1 за договором позики №5349083 від 21.03.2023 року складає 4520 грн. (а.с. 49).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом та обираючи спосіб захисту свого права, просила суд скасувати заборгованість перед ТОВ «Маніфою» за договором позики №5349083 від 21.03.2023 року та виключити цю заборгованість із кредитної історії інформації на її ім`я ТОВ «Українське бюро кредитних історій», проте, як встановлено судом першої інстанції, між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини.

Факт перебування у провадженні відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській областіматеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР №0000429 від 24.03.2023 року за заявою позивача (а.с. 38), не може свідчити про те, що заборгованість за договором підлягає скасуванню, як того просить позивач у поданій до суду позовні заяві.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимога про визнання недійним договору позики №5349083 від 21.03.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» з підстав оформлення його за відсутності її волевиявлення, скасування заборгованості перед ТОВ «Маніфою» за договором позики №5349083 від 21.03.2023 року та виключення цієї заборгованості із кредитної історії інформації на ім`я ОСОБА_1 у ТОВ «Українське бюро кредитних історій»; стягнення з ТОВ «Маніфою» 20 000 грн. моральної шкоди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частини 3 та 5 ст. 203 ЦК України встановлюють, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію`зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію`визначений порядок укладення електронного договору.

За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначені форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, що оспорюваний договір позики №5349083 від 21.03.2023 року між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію»..

Так, достовірно встановлено, що договір позики №5349083 від 21.03.2023 року був підписаний одноразовим ідентифікатором у вигляді смс-коду (№ d79318), який також міститься в самому кредитному договорі, та був надісланий на засоби зв`язку позичальника.

Згідно роздруківки дзвінків абонентського номеру НОМЕР_1 , 21 березня 2023 року на вказаний телефон надійшло 3 смс-повідомлення від ТОВ «Маніфою» (ІМЕІ НОМЕР_4 ). Водночас позивачем підтверджено, що у вказаний період часу нею не було втрачено доступ до її фінансового телефону НОМЕР_1 .

Водночас, судом першої інстанції правильно було враховано, що при укладенні договору позики №5349083 від 21.03.2023 року позичальником були указані особисті/ персональні дані, зокрема, серія/номер паспорту, РНОКПП, дата народження, номер банківської картки, номер телефону та інше.

Так, відповідно до п. 2.5. оспорюваного договору позики №5349083 від 21.03.2023 року, сформованого в електронному вигляді, позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Позичальника за номером платіжного засобу (банківської карти) НОМЕР_5 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

На підтвердження виконання умов договору ТОВ «Маніфою» надано довідку від 07.06.2023 року про перерахування позики згідно умов договору у розмірі 2 000 грн. та зарахування вказаної суми на картку НОМЕР_5 (а.с. 75).

Згідно довідки про наявність рахунку від 19.07.2023 року, на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок НОМЕР_5 20.03.2023 року, а не 21.03.2023 року як зазначає позивач ( а.с. 78).

Згідно виписки про рух коштів по картці НОМЕР_5 , сума у розмірі 2 000 грн. була зарахована на вказаний картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , і саме такий номер рахунку був зазначений позичальником під час заповнення заявки на отримання кредиту.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір позики №5349083 від 21.03.2023 року укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» в електронному вигляді, з дотриманням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію», грошові кошти були перераховані належним чином на банківську картку, яку зазначено позичальником при укладенні договору, тому доводи ОСОБА_1 про відсутність її волевиявлення на укладення даного договору повністю спростовуються дослідженими у справі доказами. Отже, підстави для визнання договору позики №5349083 від 21.03.2023 року недійсним, скасування заборгованості перед ТОВ «Маніфою» за договором позики №5349083 від 21.03.2023 року та виключення цієї заборгованості із кредитної історії інформації на ім`я ОСОБА_1 у ТОВ «Українське бюро кредитних історій», а також стягнення з ТОВ «Маніфою» моральної шкоди - відсутні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи з наданням особистих коментарів та тлумачень норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов