Справа № 175/6200/23
Провадження № 2/175/1639/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" березня 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря Вербицької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) через свого представника звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова, буд. 20) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач, будучи працівником Збройних сил України, працював на посаді сторожа сторожової охорони військових містечок у квартирно-експлуатаційному відділі міста Луганськ. 25.04.2023 року, у зв`язку із передислокацією КЕВ м. Луганськ із міста Слов`янськ до Дніпропетровської області та неможливістю забезпечити ОСОБА_1 роботою за трудовим договором через відсутність виробничих, організаційних та технічних умов внаслідок бойових дій, йому було запропоновано переведення на посаду вантажника. Внаслідок відмови ОСОБА_1 від переведення на запропоновану посаду, начальником КЕВ м. Луганськ 15.05.2023 винесено наказ про його звільнення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Зазначений наказ позивач вважає таким, що порушує його права, оскільки йому було запропоновано посаду, обов`язки якої він не може виконувати за станом здоров`я. При цьому у КЕВ м. Луганськ були інші вакантні посади, які відповідно до фаху, освіти та стану здоров`я позивач міг виконувати, однак відповідачем не пропонувалися. Крім того, позивач зазначає, що він є учасником бойових дій, у зв`язку з чим має переважне право на залишення на роботі.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

31.10.2023 року представник відповідача Шаповал А.В., через систему «Електронний суд» надіслав відзив, в якому, посилаючись на норми чинного законодавства України просив відмовити у задоволенні позову. Також щодо доводів позивача стосовно його звільнення в період тимчасової непрацездатності зазначено, що у зв`язку з призупиненням трудових відносин з позивачем, а саме припиненням ним виконанням роботи за укладеним трудовим договором, через об`єктивну поважну причину, чим є військова агресія проти України, сторони трудового договору були позбавлені можливості виконувати взаємні зобов`язання передбачені трудовим договором, а саме відповідач не мав будь яких обов`язків перед позивачем, що стосується укладеного з ним трудового договору, у тому числі і облік лікарняних, оскільки у період призупинення дії трудового договору призупиняється і сплата єдиного внеску, який є умовою для зарахування відповідного періоду до страхового стажу на підставі якого розраховується допомога по тимчасової непрацездатності. Крім того, від позивача не надходило жодних даних про його тимчасову непрацездатність в період призупинення з ним трудових відносин. Щодо переважного права на залишення на роботі при скорочені чисельності чи штату працівників як учасника бойових дій, передбачених п. 13 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач вказує на те, що вказана норма права застосовується лише при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників, яка передбачена ст. 42 КЗпП України. При цьому позивача було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, положеннями якого не передбачене скорочення працівників та застосування переважного права при звільнені.

14.02.2024 року представник позивача надіслав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що підставою звернення до суду з позовною заявою стало те, що КЕВ м. Луганськ позивачу було запропоновано вакантну посаду вантажника, обов`язки якої останній не може виконувати за станом здоров`я, оскільки є інвалідом 3 групи, проте були наявні інші вакантні посади, які позивач міг би виконувати. Під час судового засідання представник відповідача надав суду відомість щодо вакантних посад КЕВ м. Луганськ станом на 15.05.2023 року. Позивач зазначає, що відповідно до фаху та освіти міг би виконувати посадові обов`язки вакантної посади, зокрема завідувача сховища матеріального складу, оскільки має відповідний досвід на подібній посаді, що підтверджується записами у трудовій книжці. Крім того, позивач зазначає що міг би зайняту посаду водій автомобільного гаража, або водій пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, або експедитор транспортний матеріального складу, оскільки є професійним водієм автомобільних транспортних засобів, має шість відкритих категорій, які дозволяють йому керувати легковими транспортними засобами, вантажними транспортними засобами та великогабаритними вантажними транспортними засоби.

26.02.2024 року представник відповідача надіслав заперечення на додаткові пояснення, в яких спростовує твердження позивача про те, що останній міг би працювати водієм, зазначивши, що відповідно до довідки МСЄК №781480 від 20.04.2023 року, ОСОБА_1 були встановлені обмеження, зокрема щодо роботи в рухомих механізмах та електрообладнанні. Щодо тверджень позивача про те, що він міг би працювати на посаді транспортного експедитора матеріального складу або завідувача сховищем матеріального складу, вказано, що у відовідності до посадових інструкцій зазначених посад, особа яка обіймає посаду експедитора матеріального складу, повинна мати спеціальну освіту, або гуманітарну, або економічну, а для призначення на посаду завідувача сховищем матеріального складу - стаж роботи на посаді комірника не менше 2 років. Відомості про наявність у позивача відповідної освіти або стажу роботи на відповідній посаді, відсутні та нічим не підтверджуються.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Через систему «Електронний суд» надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ №15 від 23.01.2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду сторожа сторожової охорони військових містечок, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та довідкою, виданою начальником Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ №524/1095 від 15.05.2023 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 01.07.2022 року №130, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України та тимчасовим припиненням працівниками виконання роботи за укладеними трудовими договорами, як такими що скористалися своїм правом на евакуацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року №841, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, призупинено дію трудового договору, зокрема, з працівником ОСОБА_1 сторожем сторожової охорони, з 01 липня 2022 року до припинення чи скасування воєнного стану або до фактичного виходу на роботу.

Листом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 25.04.2023 року №54/897 ОСОБА_1 , у зв`язку із передислокацією КЕВ м. Луганськ з міста Слов`янськ до Дніпропетровської області та неможливістю забезпечити його роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов внаслідок бойових дій, запропоновано переведення на посаду вантажника з посадовим окладом 2893 грн та з графіком роботи з 8:00 до 17:00 у АДРЕСА_2 .

26.04.2023 року ОСОБА_1 письмово відмовився від переведення на запропоновану посаду, оскільки має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №781480 від 20.04.2023 року.

Також згідно довідки серії 12ААВ №781480 від 20.04.203 року, зроблено наступні висновки про умови та характер праці, а саме: протипоказана важка фізична праця, робота в нічний час, у рухомих механізмах та електрообладнаннях.

Згідно переліку вакантних посад Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, станом на 15.05.2023 року вакантними були 26 категорій посад, а саме: інженер відділення експлуатації фондів, начальник служби охорони державної таємниці, діловод служби охорони державної таємниці, діловод, юрисконсульт, начальник проектно-кошторисної групи, інженер проектно-кошторисної групи, технік проектно-кошторисної групи, оператор комп?ютерного набору проектно-кошторисної групи, водій автомобільного гаража, головний інженер району електричних мереж, майстер виробничої ділянки району електричних мереж, електромонтер району електричних мереж, електромонтер пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, водій пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, майстер ремонтно-будівельної групи, столяр, маляр, лицювальник-плиточник, завідувач сховища матеріального складу, експедитор транспортний матеріального складу, вантажник, слюсар АВР водопровідно-каналізаційного господарства, електрогазозварник водопровідно-каналізаційного господарства, слюсар-ремонтник теплового господарства, електрогазозварник теплового господарства. В матеріалах справи наявні посадові інструкції вищезазначених посад, в яких вказані кваліфікаційні вимоги до працівників, завдання та посадові обов`язки, права та відповідальність.

Наказом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 15.05.2023 року №83, працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа сторожової охорони військових містечок, через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно ст. 51 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є, зокрема, відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і до теперішнього часу.

15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення ЗаконуУкраїни «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю- мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Згідно положень ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Суд звертає увагу на те, що у разі абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних можливостей внаслідок бойових дій, ОСОБА_1 запропоновано перевестися лише на посаду, вантажника, від якої останній відмовився, оскільки має ІІІ групу інвалідності.

При цьому суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що він міг виконувати обов`язки на посаді транспортного експедитора матеріального складу або завідувача сховищем матеріального складу, оскільки як вбачається з посадових інструкцій, наданих представником відповідача, ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам вищевказаних посад. Жодних доказів на підтвердження наявності у позивача відповідної освіти або стажу роботи на відповідній посаді, суду не надані.

Також суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він є професійним водієм автомобільних транспортних засобів, у зв`язку з тим, що має шість відкритих категорій, а тому міг би бути переведеним на посаду водія пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, оскільки відповідно до довідки МСЕК від 20.04.2023 року, ОСОБА_1 протипоказана робота у рухомих механізмах та електрообладнаннях.

Таким чином, відповідачем доведено, що станом на 15.05.2023 року, у Квартирно-експлуатаційному відділі міста Луганськ були відсутні посади, на які можна було б перевести позивача, з урахуванням протипоказань за його станом здоров`я, рівня кваліфікаціїї та досвіду роботи на аналогічних посадах, а тому його звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП є правомірним та відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами неправомірність наказу про звільнення, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 27, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель