КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9188/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» - адвоката Чуйка Ярослава Володимировича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» Чуйко Я.В. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про усунення перешкод у реалізації прав власника ТОВ «Ренесанс компані» шляхом визнання припиненими прав користування відповідачів квартирою АДРЕСА_1 та виселення відповідачів з вказаного житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 69/П/13/2006/840 від 03.11.2006 року, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки.

Предметом іпотеки відповідно до договору є квартира, загальною площею 69.9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

09.01.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено Договір № GL3N212458 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «НАДРА» передав ТОВ «Світ Фінансів», а ТОВ «Світ Фінансів» прийняв належні ПАТ КБ «НАДРА» права вимоги за Кредитними договорами, договорами поруки відповідно до реєстру відступлених прав.

10.01.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Світ Фінансів» набув статусу іпотекодержателя за договорами іпотеки, зокрема за кредитним договором № 69/П/13/2006-840 від 03.11.2006 року.

27.03.2020 року ТОВ «Світ Фінансів» було направлено на адресу Боржника лист-вимогу за вих. N° 27/03/2020-104, однак, боржником не виконано вказані вимоги.

28.09.2021 року між ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ «Ренесанс Компані» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Оскільки в добровільному порядку відповідачі не звільнили житлове приміщення, позивач просив суд усунути перешкоди у реалізації своїх прав власника шляхом припинення права користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 нерухомим майном та виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернувся позивач - ТОВ «Ренесанс Компані». Посилаючись на необґрунтованість судового рішення, грубе порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове засідання про задоволення позовних вимог. Апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції про неможливість виселення відповідачів із займаного житлового приміщення без надання іншого.

В доводах апеляційної скарги зазначив, що колишній власник ОСОБА_5 був знятий з реєстрації місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за заявою нового власника в порядку, передбаченому абз. 9,10 п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Таким чином, колишній власник житла ОСОБА_5 втратив право власності та відповідно право користування цим приміщенням. Право членів сім'ї власника житла на проживання в ньому не є безумовним з огляду на те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим жилим приміщенням може виникнути і існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) у особи, членом сім'ї якої вона є. З припиненням права власності особи втрачається право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.09.2018 року у справі № 727/11132/14-ц.

Вказує, що нормами цивільного законодавства врегульовано права власника житлового приміщення або будинку вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі статті 391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказує, що укладаючи договір іпотеки, колишній власник ОСОБА_5 надав згоду іпотекодержателю АТ КБ «Надра» на задоволення вимог за рахунок заставного майна та був обізнаний про наслідки можливих дій кредитора/іпотекодарежателя в разі невиконання боржником кредитних зобов`язань і одним із наслідків це була згода на продаж третім особам заставного майна, а отже і позбавлення права на проживання у цьому майні як його, так і його сім'ї.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 заперечує наведені позивачем доводи, посилаючись на їх безпідставність. Вказує, що ні вона, ні інші відповідачі не отримували від позивача письмової вимоги про виселення. Звертає увагу, що надані позивачем в якості доказів лист-вимога та опис вкладення не свідчать про їх отримання відповідачами, крім того, вони адресовані ОСОБА_5 , який не є мешканцем спірної квартири. Також, відповідач не погоджується із доводами позивача про те, що квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_5 за кредитним договором, укладеним 03.11.2006 року. Зазначає, що зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2006 року вбачається, що продаж квартири вчиняється за 207 050,00 грн, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. На думку відповідача, це свідчить про те, що ОСОБА_5 розрахувався за квартиру ще до отримання кредиту, а тому квартира, яка була предметом іпотеки, не була придбана за кредитні кошти. Посилаючись на практику Верховного Суду щодо застосування положень статті 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», зазначає про відсутність підстав для їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Невгад О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обгрунтоване.

Позивач ТОВ «Ренесанас Компані» свого представника для участі у судовому засіданні не направив, представник ТОВ «Ренесанс Компані» Чуйко Я.В. був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, зазначену представником у процесуальних документах, поданих до суду.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , які повернулись до суду без вручення адресату із відміткою про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явилися, з огляду на їх належне повідомлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для захисту прав нового власника майна шляхом позбавлення права користування спірним житлом відповідачів та для виселення їх зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення з огляду на те, що позивач, набуваючи у власність спірну квартиру знав про наявні обтяження на квартиру, був обізнаний щодо спору, а тому міг передбачати подальші наслідки придбання даного майна з електронних торгів. Позивач був обізнаний, що квартира перебувала в іпотеці, для забезпечення грошових зобов`язань ОСОБА_5 , міг дізнатися про наявність чи відсутність іншого житла у попереднього власника, про існуючі спори щодо даної квартири.Банк (Іпотекодержатель) при наданні згоди на реалізацію предмета іпотеки мав виконати вимоги частини другої статті 109 ЖК УРСР, яка містила заборону виселення боржника за кредитним договором без надання іншого житлового приміщення. При цьому, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів того, що квартира, яка є предметом іпотеки, була придбана за кредитні кошти.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2006 року між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 69/П/13/2006/840, за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 40 900 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Положеннями п. 1.2 Кредитного договору сторонами визначено цілове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, що укладений між Позичальником та ОСОБА_6 , згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).

В забезпечення виконання Кредитногодоговору № 69/П/13/2006/840від 03.11.2006 року було укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 69.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.22-24)

Встановлено також, що 09.01.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» було укладено Договір № GL3N212458 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «НАДРА» передав ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ», а ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» прийняв належні ПАТ КБ «НАДРА» права вимоги за Кредитними договорами, договорами поруки відповідно до реєстру відступлених прав, зокрема і за Кредитним договором № 69/П/13/2006/840 від 03.11.2006 року. (а.с. 15-17)

10.01.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., за реєстровим № 9, відповідно до якого ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» набув статусу Іпотекодержателя за Договорами іпотеки, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами відповідно до реєстру відступлених прав, зокрема за Кредитним договором № 69/П/13/2006/840 від 03.11.2006 року. (а.с. 18-20)

28.09.2021р. було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», згідно якого ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» продав, а ТОВ «Ренесанс Компані» купив квартиру АДРЕСА_1 .(а.с. 11-12)

Встановленим є те, що 27.03.2020 року ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» було направлено на адресу ОСОБА_5 лист-вимогу за вих. № 27/03/2020-104 щодо повернення у 30-денний строк з дня отримання вимоги всієї суми заборгованості за кредитним договором, що станом на 09.01.2020 року становить 2 122 483,92 грн., та про звільнення (виселення, зняття з реєстрації місця проживання) разом із іншими членами сім'ї квартири за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 26)

Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади, станом на 08.10.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Крім того, у спірних правовідносинах права позивача як власника квартири захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391 цс 19) вказано, що: "одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна".

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197 цс 16 сформулював правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК України.

Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731 цс 16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317 цс 18) вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК України, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197 цс 16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731 цс 16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, позивач, як новий власник нерухомого майна, звернувся з позовом про визнання припиненим права відповідачів на користування житловим приміщенням та їх виселення без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що проживання та реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає йому здійснювати своє право власника. Квартира, яка є предметом іпотеки, придбана за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою цієї квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів, які підтверджують факт придбання квартири за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою.

Поряд із цим, суд першої інстанції не дав належної оцінки умовам Кредитного договору №69/П/13/2006/840 від 03.11.2006 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 , згідно з п. 1.2 якого цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, що укладений між Позичальником та ОСОБА_6 , згідно якого Позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний кредитний договір сторонами не оспорювався, в судовому порядку недійсним не визнавався.

За умовами кредитного договору Позичальник ОСОБА_5 отримав у кредит грошові кошти у сумі 40 900 доларів США.

З матеріалів справи також вбачається, що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений та нотаріально посвідчений 02 листопада 2006 року (а.с. 58)

Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 207 050 гривень, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору.

Слід зазначити також, що згідно п. 4.9 вказаного договору купівлі-продажу, право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації Договору, оскільки згідно п. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрації договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , здійснена 04 листопада 2006 року, що підтверджується відбитком штампа про реєстрацію та печаткою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Вишняк О.А.(а.с. 58 зворот).

Апеляційний суд також звертає увагу на положення п. 1.5 Кредитного договору №69/П/13/2006/840 від 03.11.2006 року, згідно з якими, надання Кредиту відбувається лише за умови надання Позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов`язань по цьому Договору, а саме: підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки наступного нерухомого майна: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 66,80 кв.м., застрахованого акредитованою ВАТ КБ «Надра» страховою компанією, де вигодонабувачем за договором страхування є ВАТ КБ «Надра».

03.11.2006 року ОСОБА_5 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором передав ВАТ КБ «Надра» іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 69.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Аналізуючи у сукупності зміст вищевказаних договорів, колегія суддів апеляційного суду вважає доведеною ту обставину, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 за рахунок коштів, отриманих за Кредитним договором №69/П/13/2006/840 від 03.11.2006 року.

Та обставина, що датою укладення Договору купівлі-продажу квартири є 02.11.2006 року, не спростовує факту цільового призначення Кредиту, обумовленого сторонами Кредитного договору у п. 1.2.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заявляючи про те, що квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів, відповідачі не надали ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини. Про джерела походження грошових коштів на придбання квартири не зазначили.

В матеріалах справи наявні докази того, що новий власник квартири ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ», набувши право вимоги за кредитним та іпотечним договором, 27.03.2020 року, на виконання вимог статті 40 ЗУ «Про іпотеку», направило на адресу іпотекодавця ОСОБА_5 лист-вимогу щодо усунення порушення шляхом негайного, у 30-денний термін, повернення всієї суми заборгованості та повідомило про намір звернення стягнення на предмет іпотеки, вимагаючи у 30-денний термін з дня отримання вимоги звільнити (виселитись, знятись з реєстрації місця проживання/перебування) разом з іншими членами сім'ї квартири АДРЕСА_1 .

Проте така вимога не була виконана, ОСОБА_5 та відповідачі квартиру не звільнили.

В подальшому, ОСОБА_5 в порядку, встановленому абз. 9,10 п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2016 № 207 був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 за заявою нового власника квартири та, відповідно, втратив право користування жилим приміщенням.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як члени сім`ї колишнього власника, продовжують займати спірну квартиру без законних на це підстав.

Отже, встановивши, що позивач ТОВ «Ренесанс Компані»,як новий власник, який придбав спірну квартиру (придбану попереднім власником ОСОБА_5 за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою цієї квартири, реалізовану в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки) в установленому законом порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі, які втратили право користування цим житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, відмовляються знятися з реєстрації та виселятися з нього, порушене право позивача як нового законного власника спірної квартири підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме, шляхом визнання відповідачів втратившими право користування та виселення відповідачів із належної йому на праві власності квартири, яку вони займають без законних на те підстав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Ренесанс Компані» про припинення права користування ОСОБА_1 ,ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , квартирою АДРЕСА_1 та їх виселення.

Щодо висновків суду першої інстанції про зупинення дії статті 40 Закону України «Про іпотеку», апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125 св 21) зазначив, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дію згаданих правил буде відновлено без окремого рішення та закону.

Отже, за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиною третьою статті 109 ЖК України, положення спеціального закону не можуть бути підставою для відмови у задоволення позову про виселення відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що у даній справі наявні правові підстави для припинення права користування відповідачів спірною квартирою та їх виселення, однак виконання такого судового рішення має бути зупинене у частині виселення на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, про те, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зробив висновки, які не відповідають встановленим по справі обставинам та неправильно застосував норми матеріального права, що у відповідності до положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України доходить висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченого останнім судового збору за подання позовної заяви у сумі 4540,00 грн та апеляційної скарги у сумі 6810,00 грн, а всього: 11350,00 грн, тобто по 2 837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) гривень 50 коп. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» - адвоката Чуйка Ярослава Володимировича - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані»задовольнити.

Усунути перешкоди в реалізації прав власника товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані» шляхом припинення права користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , 24.05.1992 року жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з житлового приміщення: квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс компані», 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 5Б, ) судовий збір по 2 837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) гривень 50 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.