КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/4387/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4611/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Маляренко Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та апеляційною скаргою Гаражного кооперативу «Вигурівщина» на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року у складі судді Галась І.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Вигурівщина» про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернуся у суд із позовом, в якому просив: зобов`язати ГК "Вигурівщина" видати ОСОБА_1 , який є власником гаража № НОМЕР_1 , довідку про його членство в ГК "Вигурівщина" з зазначенням суми та дати внесення ним пайового внеску за гараж в повному обсязі, дати та номера рішення Київської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів та її кадастровий номер, дати введення ГК "Вигурівщина" в експлуатацію, завірену підписами голови кооперативу та бухгалтера з прикладенням печатки; стягнути з ГК "Вигурівщина" на користь позивача судові витрати у вигляді плати за професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн та судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є членом ГК "Вигурівщина", згідно з рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) ГК протокол № 1 від 24.02.2002 та власником гаражного боксу № НОМЕР_2 . ряд 10. загальною площею 118,0 кв. м, (гараж - 68.0 кв.м підвал - 50.0 кв. м.) за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74, ГК "Вигурівщина" .

Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 1500 грн була сплачена 03.02.2002.

03 лютого 2020 року ГК "Вигурівщина" видав позивачу довідку № 06/02 для оформлення права власності.

На підставі даної довідки ФОП ОСОБА_2 завів інвентаризаційну справу № 845 га виготовив станом на 27.01.2023 технічний паспорт.

Для подальшого здійснення державної реєстрації права власності на гараж позивач неодноразово в усній формі звертався до відповідача щодо отримання довідки про членство, на що постійно отримував безпідставну відмову.

Станом на 04 квітня 2023 року позивач довідку про членство в ГК "Вигурівщина" так і не отримав. Її відсутність позбавляє його можливості належним чином здійснити державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 в ГК "Вигурівщина".

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГК «Вигурівщина» витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі адвоката Маляренко Т.С. в інтересах ОСОБА_1 на порушення норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову суд послався на відсутність підтверджень сплати пайового внеску та доказів підтвердження отримання посвідчення про членство в корпоративні. Проте позивачем сплачено внесок за гаражний бокс в розмірі 1500 грн - 03.02.2002. Щодо членства в кооперативі, то докази вступу знаходяться у відповідача в особовій справі.

Зазначає, що гаражний бокс, який належить позивачу як члену ГК "Вигурівщина". Знаходиться на складі єдиного майнового комплексу ГК "Вигурівщина", тому зазначення відомостей в довідці про членство в кооперативі, як подається для реєстрації права власності на гаражний бокс, про кадастровий номер земельної ділянки кооперативу, дати введення всього кооперативу в експлуатацію є обов`язковим.

Крім того, представник позивача також подав апеляційну скаргу й на додаткове рішення від 11.10.2023 та просить скасувати його з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ГК «Вигурівщина» про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Вказує, що відповідачем під час подачі відзиву не було надано орієнтовного розрахунку судових витрат та не було заявлено в судовому засіданні 28.07.2023 про намір подати докази на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Також відсутні докази оплати витрат на правничу допомогу в розмірі 28 500 грн.

Звертає скаржник увагу й на те, що адвокат Руденко О.О. не фігурує ані у відзиві на позовну заяву, ані у запереченнях щодо відповіді позивача на відзив.

В апеляційній скарзі ГК «Вигурівщина» не погоджується з визначеним судом розміром правничої допомоги в сумі 5 000 грн, просить додаткове рішення скасувати та задовольнити заяву в повному обсязі.

Вказано, що судом не аналізується конкретний перелік наданих послуг адвоката та не конкретизується, яка саме послуга на його думку завищена за ціною, які на переконання суду є ринкові ціни послуг адвоката, у зв`язку з чим судом зроблено помилкові висновки. Адвокатом було надано анотований звіт № 1/3-1, в якому викладено обсяг, склад, вартість, перелік та час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги.

При цьому звертає увагу суду, що у позовній заяві ОСОБА_1 вказував про понесені ним та такі, що очікуються понести ним на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000 грн. Вказане свідчить про те, що подібний розмір витрат не є для нього тягарем та він має відповідну фінансову можливість для їх сплати.

У відзивах на апеляційні скарги відповідач просить відмовити в їх задоволенні посилаючись на її безпідставність.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та його представника адвоката Маляренко Т.С., які просили апеляційні скарги задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, адвоката Руденка О.О., який просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача та відмовити в задоволенні апеляційних скарг позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПКУкраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Як на підставу звернення у суд з відповідним позовом, позивач обґрунтовував довідкою від 03 лютого 2020 року, виданою головою правління ГК "Вигрівщина" ОСОБА_3 про те, що останній є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , загальною площею 118,0 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74, ГК "Вигурівщина" . Сума пайового внеску в розмірі 1500 грн сплачена 03 лютого 2002 року в повному обсязі (а.с. 7).

Відповідно до справи, на підставі указаної довідкии ФОП ОСОБА_2 27.01.2023 виконано технічний паспорт № 845 від 27.01.2023 на гараж № НОМЕР_1 ряд № 10 в ГК "Вигрівщина" загальною площею 93 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74 (а.с. 8-13).

Міститься у справі й копія договору № 100 від 22.02.2008, укладеного між ГК "Вигрівщина" в особі голови правління Гіленка В.Ф. та ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач здійснює, згідно ліміту, авансову закупівлю електричної енергії, та постачає позивачу, який повертає її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (а.с. 48-49).

Разом з тим, згідно долучених до справи письмових доказів - заяви від 09.05.2023 ОСОБА_4 , який повідомив, що у період з 2001 по 2004 ним як головою ГК "Вигрівщина" здійснювалася діяльність по будівництву капітальних гаражних боксів. Гаражний бокс № НОМЕР_1 за той час добудувався іншою особою, а не позивачем з метою надання послуг з фарбування машин і механізмів до них "малярка" для членів кооперативу. Деякий час у вказаному гаражному боксі була "малярка" (1,5 року). У подальшому гаражний бокс № НОМЕР_1 був ним проданий, проте кому невідомо.

При цьому вказав, що ознайомившись з довідкою від 93.02.2020 № 06/02 наданою ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_1 про те, що він є членом кооперативу згідно рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу протокол № 1 від 24.02.2002, зазначив, що таку особу, за період перебування на посаді голови кооперативу, у члени не приймали. Ця довідка є фіктивною, бо видана громадянину якого він взагалі не знав й ця довідка датована 2020 роком, коли ОСОБА_3 взагалі не був головою кооперативу (а.с. 61).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Так, правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію".

У статті 1 зазначеного Закону визначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Вказана норма також дає визначення обслуговуючого кооперативу як кооперативу, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію", пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації.

Стаття 10 Закону України "Про кооперацію" визначає, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (стаття 11 Закону України "Про кооперацію").

Згідно із ст. 11 цього Закону, вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про кооперацію" кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Частинами першою, другою статті 19-1 Закону України "Про кооперацію" визначено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу звернення у суд з відповідним позовом, позивач обґрунтовував довідкою від 03 лютого 2020 року, виданою головою правління ГК "Вигрівщина" ОСОБА_3 про те, що останній є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , загальною площею 118,0 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74, ГК "Вигурівщина" . Сума пайового внеску в розмірі 1500 грн сплачена 03 лютого 2002 року в повному обсязі (а.с. 7).

Відповідно до справи, на підставі указаної довідки ФОП ОСОБА_2 27.01.2023 виконано технічний паспорт № 845 від 27.01.2023 на гараж № НОМЕР_1 ряд № 10 в ГК "Вигрівщина" загальною площею 93 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74 (а.с. 8-13).

Міститься у справі й копія договору № 100 від 22.02.2008, укладеного між ГК "Вигрівщина" в особі голови правління Гіленка В.Ф. та ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач здійснює, згідно ліміту, авансову закупівлю електричної енергії, та постачає позивачу, який повертає її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (а.с. 48-49).

Разом з тим, згідно долучених до справи письмових доказів - заяви від 09.05.2023 ОСОБА_4 , який повідомив, що у період з 2001 по 2004 ним як головою ГК "Вигрівщина" здійснювалася діяльність по будівництву капітальних гаражних боксів. Гаражний бокс № НОМЕР_1 за той час добудувався іншою особою, а не позивачем з метою надання послуг з фарбування машин і механізмів до них "малярка" для членів кооперативу. Деякий час у вказаному гаражному боксі була "малярка" (1,5 року). У подальшому гаражний бокс № НОМЕР_1 був ним проданий, проте кому невідомо.

При цьому вказав, що ознайомившись з довідкою від 93.02.2020 № 06/02 наданою ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_1 про те, що він є членом кооперативу згідно рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу протокол № 1 від 24.02.2002, зазначив, що таку особу, за період перебування на посаді голови кооперативу, у члени не приймали. Ця довідка є фіктивною, бо видана громадянину якого він взагалі не знав й ця довідка датована 2020 роком, коли ОСОБА_3 взагалі не був головою кооперативу (а.с. 61).

Заперечуючи проти заявлених вимог, представник гаражного кооперативу спростовував обов`язок кооператив видати позивачу відповідну довідку з додатками до неї з метою набуття ним гаражного боксу у власність, посилаючись на те, що у кооперативі відсутні будь-які документи (протокол загальних зборів), які б підтверджували факт прийняття ОСОБА_1 у члени кооперативу у 2002році та сплати ним пайового внеску.

Не надано таких документів і ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав долучену позивачем до справи довідку неналежним доказом набуття позивачем членства у кооперативі з 2002року.

До того ж як убачається з пояснень представника ГК «Вигурівщина» та матеріалів справи між ОСОБА_3 , за підписом якого, як голови правління ГК «Вигурівщина» позивачу було видано довідку, в той час як між ним та ГК «Вигурівщина» на вирішенні суду перебував трудовий спір.

За відсутності належних доказів подання ОСОБА_1 заяви про вступ до кооперативу, сплати пайового внеску та рішення про прийняття до членів кооперативу, стверджувати, що відповідна особа є членом кооперативу, не можна.

Схожий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 16.03.2021 у справі № 466/1474/18.

Отже районним судом було вірно встановлено, що протягом судового розгляду справи позивачем не було надано підтвердження отримання посвідчення про членство у кооперативі, а надані квитанції про перерахування на рахунок відповідача членських внесків в 2021 та 2022 році не можуть бути підтвердженням членства позивача у кооперативі з 2002 року та сплати ним пайового внеску (повністю або частково).

Доводи апеляційної скарги по суті спору ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні позивачем спірних правовідносин та положень законодавства, вони фактично зводяться до перекладання обов`язку з доказування обставини, які мають значення для справи і на які позивач посилався як на підставу своїх вимог виключно на відповідача, а відтак не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, перевіривши в межах доводів апеляційні скарги позивача та відповідача законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, колегія суддів визнала його правомірним і справедливим з огляду на таке.

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано про необхідність залучення адвоката до розгляду справи та про орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн (а.с. 37).

У строк визначений законом після ухвалення рішення суду надано докази щодо витрат на правничу допомогу, а саме: Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 16.12.2022; додатковий договір № 2 від 30.06.2023; додатковий договір № 1/3 від 19.04.2023; акт приймання-передачі наданих послуг № 1/3-1від 02.08.2023; актований звіт № 1/3-1 від 02.08.2023 (а.с. 92-96).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 1/3-1 від 02.08.2023 ГК "Вигурівщина" отримано від адвоката Руденко О.О. правову допомогу на загальну суму 28 500 грн (а.с. 95).

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Частина третя статті 141 ЦПК України передбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Суд першої інстанції, ураховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн не є завищеними, відповідають критеріями реальності та розумності, а відтак підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, який є співмірним зі складністю цієї справи, а наданий адвокатом обсяг послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі №756/8241/20 (провадження № 61-9789св21) зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційних скарг.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за перегляд рішення суду першої інстанції по суті спору в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Маляренко Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року та апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Вигурівщина» на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: