УХВАЛА

Справа № 495/12698/23

Номер провадження 2-і/495/9/24

31 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття обмеження на виїзд, суд

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулася з заявою про зняття обмеження на виїзд

Заявник з урахуванням уточненої заяви зазначила, що 21.01.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення про позбавлення ОСОБА_1 /заявника/ батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.10.2012 року Саратський районний суд Одеської області видав виконавчий лист у справі № 2-329/12 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів на утримання дитини, доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно реєстру виконавчих проваджень 03.11.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито ВП 49211801 на примусове виконання виконавчого листа № 2-329/12 виданого Саратським районним судом Одеської області 30.10.2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів на утримання дитини, доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 жовтня 2023 року заявник при спробі виїхати закордон України отримала рішення Державної прикордонної служби України про відмову в перетинанні державного кордону України.

Згідно рішення вказаного в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, які внесені Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Номер виконавчого провадження 49211801 від 03.11.2015 року.

Заявник вважає, що наявність такої тривалої заборони на виїзд не є ефективним забезпеченням виконання рішення суду та в умовах військової агресії ставить під загрозу життя та здоров`я заявника.

Крім того, така заборона позбавляє заявника можливості знайти кращу роботу за кордоном, і погасити борг за рішенням суду.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Суд, ознайомившись із заявою заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено тільки законом. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Положеннями ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Пунктом 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Окремо варто відзначити, що виконання судового рішення, є стадією судового розгляду, та має пріоритет над окремими правами сторін.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 року права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду.

Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Як встановлено в судовому засіданні підставою для обмеження у праві виїзду за кордон заявника слугувало те, що вона є боржником у виконавчому провадженні № 49211801 від 03.11.2015 року

Станом на 16.01.2024 року вказане виконавче провадження відкрито та знаходиться на примусовому виконанні.

Станом на 31.08.2022 року заборгованість по аліментам боржника-заявника, ОСОБА_1 по виконавчому листу № 2-329/12 виданого Саратським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів на утримання дитини, доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 152 984,75 грн.

За правилами ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України саме на заявника покладається обов`язок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Боржником-заявником наразі не виконано зобов`язання, покладене на неї рішенням суду, що свідчить про ухилення нею від виконання вказаного зобов`язання, крім того, заявником не надано доказів про відсутність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини.

Будь-яких обставин, які б вказували на необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, заявником не зазначено.

З огляду на викладені обставини в їх сукупності, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття обмеження у виїзді за кордон, належить відмовити, як такої, що є необґрунтованою.

При цьому зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття обмеження на виїзд - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 31.01.2024 року.

Суддя Н.Д. Анісімова