"17" січня 2024 р. Справа № 469/153/21 2/469/91/24
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
08 січня 2024 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
представника позивача адвоката Прутян О.А. (у режимі відеоконференції)
представника відповідача Мішанова С.В. (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанської селищної ради Миколаївської області про поновлення на роботі,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 22 лютого 2021 року звернулась до Березанського районного суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила визнати незаконним та скасувати рішення №18 позачергової II сесії VIII скликання Про припинення дії контракту, укладеного з директором госпрозрахункового комунального підприємства Краснопільське від 22 грудня 2020 року; поновити її на роботі на посаді директора Краснопільського госпрозрахункового комунального підприємства та стягнути з Березанської селищної ради на свою користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.
Представник відповідача адвокат Мішанов С.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що спір пов`язаний з діяльністю підприємства і управління ним, а тому має корпоративний характер, у зв"язку з чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України).
Представник позивача адвокат Прутян О.А. проти задоволення клопотання заперечував, зазначав, що спір є трудовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, ухвала суду про відкриття провадження відповідачем не оскаржувалась, а клопотання представника відповідача спрямоване на затягування розгляду справи, у зв"язку з чим просив суд визнати подання цього клопотання представником відповідача зловживанням процесуальними правами та накласти на нього штраф за зловживання процесуальними правами.
Позивач підтримала позицію свого представника.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України судсвоєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
У пункті 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У спорі, що розглядається, правовідносини виникли між позивачем як колишнім директором Краснопільського госпрозрахункового комунального підприємства та Березанською селищною радою як засновником підприємства щодо звільнення позивача рішенням Березанської селищної ради від 22 грудня 2020 року № 18 Про припинення дії контракту укладеного з директором госпрозрахункового комунального підприємства Краснопільське у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Згідно зі статтею 3 КЗпП України, до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
У статті 21 КЗпП України вказано, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст.21 КЗпП).
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.
Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю.
Зокрема, згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП, підставою припинення трудового договору закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Статтею 83 ЦК України визначено, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі. Установою є організація, створена однією або кількома особами (засновниками), які не беруть участі в управлінні нею, шляхом об`єднання (виділення) їхнього майна для досягнення мети, визначеної засновниками, за рахунок цього майна. Особливості правового статусу окремих видів установ встановлюються законом. Положення цієї глави застосовуються до всіх товариств та установ, якщо інші правила для окремих видів товариств або установ не встановлені законом.
Відповідно до ст.84 ЦК України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку.
Статтею 99 ЦК України передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Відносини у сфері господарювання регулюються Господарським кодексом України.
Не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, трудові відносини (ч.1 ст.4 Господарського кодексу України).
На підставі ч.6 ст.96-1 Господарського кодексу України корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав, якими, відповідно до ч.1 ст.96-1 ГК, є сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.
Як вбачається зі Статуту Краснопільського ГКП (т.2, а.с.56-63), вказане підприємство є власністю відповідної територіальної громади і перебуває в управлінні Краснопільської сільської ради (зараз - Березанська селищна рада) та її виконавчого комітету.
Загальне керівництво підприємством здійснює власник, а адміністративне - прийнятий за контрактом директор.
Власник підприємства здійснює наймання та звільнення директора підприємства (п.3).
Статут не містить положень про належність директору підприємства будь-яких корпоративних прав.
У зв"язку з викладеним суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими, і не регулюються Господарським кодексом України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 201/909/20, на яку посилається представник відповідача, зазначила, що правове регулювання питання розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення у результаті припинення трудових правовідносин. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
Зазначена правова позиція висловлена у справі, що за своїми фактичними обставинами та підставами позову є відмінною, ніж у справі, що розглядається, та не може бути застосована судом.
З цих же підстав суд не бере до уваги судову практику суду касаційної інстанції у справі № 359/8573/20.
Оскільки суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України слід відмовити.
У частині клопотання представника позивача адвоката Прутяна Олександра Анатолійовича про стягнення штрафу суд зазначає таке.
Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
На підставі ст.143 ЦПК України суд може застосувати заходи процесуального примусу - процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
До заходів процесуального примусу відноситься штраф (п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
Отже, передумовою застосування до особи заходу процесуального примусу у вигляді штрафу є, зокрема, визнання судом певних дій чи бездіяльності цієї особи зловживанням процесуальними правами.
На підставі ст.43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання.
Можливість заявлення учасниками справи клопотань після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами передбачена ч.3 ст.241 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Для визначення підсудності цієї справи суду необхідно оцінити надані сторонами докази, встановити обставини справи та з"ясувати характер правовідносин, що виникли між сторонами, що неможливо здійснити під час відкриття провадження у справі.
Крім того, представник відповідача обгрунтовує своє клопотання судовою практикою Верховного Суду, що склалась після прийняття позову до розгляду.
За такого суд вважає, що заявлення представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі спрямоване на виконання завдань цивільного судочинства і не може бути визнане зловживанням процесуальними правами, у зв"язку з чим підстави для застосування штрафу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, 143, 148, 255, 258-261 ЦПК України, суд-
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Мішанова Сергія Валерійовича про закриття провадження у справі відмовити.
У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Прутяна Олександра Анатолійовича про стягнення штрафу відмовити.
Ухвала набирає законної сили після її підписання та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.
Суддя: