31.01.2024 Єдиний унікальний номер 206/2713/19
Провадження № 4-с/205/7/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Бородавки А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Начальник другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство «Акцент-Банк» про визнання протиправної бездіяльності, визнання протиправної та скасування постанови у виконавчому провадженні про арешт коштів боржника та зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії державного виконавця, про визнання протиправної бездіяльності, визнання протиправної та скасування постанови у виконавчому провадженні про арешт коштів боржника та зобов`язання вчинення певних дій.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 17.01.2023 року заявниця звернулась до посадової особи, як керівника відділу, із скаргою по виконавчому провадженню НОМЕР_5, у якій просила зняти арешт з грошових коштів (заробітної плати) ОСОБА_1 , що розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , картковий рахунок № НОМЕР_2 з використанням платіжної карти, відкритому на її ім`я в АТ КБ «Приватбанк» для зарахування заробітної плати. В скарзі повідомила, що державним виконавцем по виконавчому провадженню по ВП № НОМЕР_5, відкритому на підставі виконавчих листів №206/2713/19 від 17.09.2021, виданому Ленінським оайонним районним судом м.Дніпропетровська, Постановою про арешт коштів боржника від 22.09.2022 був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, в тому числі і рахунки, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.Таким чином був арештований рахунок, який належить заявниці, з метою стягнення основного боргу у розмірі 108873,25 грн., витрат виконавчого тгсвадження у сумі 369,00 грн. та виконавчого збору у розмірі 10887,32 грн.05.03.2023 згідно відповіді Посадова особа від 16.02.2023 № 44395, повідомила, що вона діяла відповідно до вимог ст.48 Закону (в редакції від01.01.2023 року), а також вимог Постанови НБУ від 29.07.2022 №163, на підставі сформованої платіжної інструкції від 28.11.2022, яка була надіслана в АТ КБ «Приватбанк».Крім цього, Посадова особа посилалася на те, що рахунок № НОМЕР_3 , картковий рахунок № НОМЕР_2 з використанням платіжної карти, відкритий на моє ім`я в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» не є рахунком із спецпризначенням, оскільки такі рахунки, які призначені для виплат заробітної плати та податків, належать виключно юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, а не рахунки фізичних осіб, на які надходять такі виплати.Також було зазначено, що саме АТ КБ «Приватбанк» повинен був визнати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, але цього не зробив та постанову державного виконавця виконало. На думку Посадової особи це свідчить, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. На підставі ст.ст. 48, 52, 59 ЗУ «Про виконавче провадження» вважає дії державного виконавця протиправними, просила суд визнати протиправною бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) К.Астапанкової щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з грошових коштів (заробітної плати) ОСОБА_1 . Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 22.09.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 про арешт коштів боржника, винесену відносно ОСОБА_1 .. Зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з грошових коштів (заробітної плати) ОСОБА_1 , що розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , картковий рахунок № НОМЕР_2 з використанням платіжної карти, відкритий на моє ім`я в АТ КБ «Приватбанк» та повернути списані кошти.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

13.04.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на скаргу ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного відзиву Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на необґрунтованість доводів скарги та заперечує проти даної скарги з наступних обґрунтувань. На примусовому виконанні у відділі перебувають наступні виконавчи провадження, а саме: ВП НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №206/2713/19 виданого 17.09.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 108 873,25 грн. (виконавче провадження відкрито) та ВП НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа №206/2713/19 виданого 17.09.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судових витрат врозмірі 821,72 грн. (на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст.. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено). До відділу надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа. На підставі вимог ЗУ, 22.09.2022 року винесена постанова про відкриття провадження НОМЕР_5. Далі керуючись ст.. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем 22.09.2022 року винесена постанова про арешт майна боржника, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження до відома, відповідним державним органам до виконання. Виконавець, на виконання вимог ЗУ «Про виконавче провадження» зобов`язаний накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів, відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладеання арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, вважають що скаржником пропущено строк для подання даної скарги.

27.04.2023 року до суду заявником надіслані заперечення на відзив, відповідно якого додатково зазначила, що 17.01.2023 року вона звернулась зі скаргою до державного виконавця, до якої додала копії виписки з банку АТ КБ «Приватбанк» від 16.01.2023 року про нарахування заробітної плати; копії виписки з банку від 21.12.2022 про списання коштів на підставі виконавчого документу.

Скаржник судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. До суду подала клопотання про розгляд скарги без її участи. Скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Особа, дії якої оскаржуються в судове засідання не з`явилась, у відзиві просили розглянути скаргу без їх участі.

Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін.

У зв`язку з чим суд, на підставі ч. 10 ст. 84 ЦПК України, здійснює розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого лсита №206/2713/19 виданого 17.09.2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на корист АТ «Акцент-Банк» заборгованості у розмірі 108 873,25 грн., державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Артьомовим К.Ю. 22 вересня 2022 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_5.

Також судом встановлено, що 22 вересня 2022 року постановою державного виконавця було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а аткож на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця , витрат виконавчого провадження, штрафів 120 129,57 грн.

Скаржник звертався до начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) К.Астапанкової зі скаргою на дії державного виконавця ВП НОМЕР_5, просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 22.09.2022, зняти арешт з грошових коштів (заробітної плати) ОСОБА_1 , що розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , картковий рахунок № НОМЕР_2 з використанням платіжної карти, відкритий на моє ім`я в АТ КБ «Приватбанк» та повернути списані кошти, оскільки картковий рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк» є для зарахування заробітної плати із спеціальним режимом використання.

Відповідно відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 44395 від 16.02.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено через те, відсутня інформація, що кошти на які звернено стягнення не є рахунком зі спеціальним призначенням, додані до скарги копії виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 з 01.01.2022-16.01.2023 року не містяь жодних підтверджень, згідно з якими данний картковий рахунок можно віднести до рахунків із спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази.

Згідно з приписами статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, приписи статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За змістом пункту 8 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до положень статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З огляду на це, приватному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках, водночас, згідно з частиною другою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, статтею 73 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до положень частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено Законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм вбачається, що саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

У даному ж випадку, рахунок, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, який використовується для виплати заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 зазначено наступне: "Чинним законодавством не передбачено відкриття суб`єктами господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати (…). Рахунок боржника № (…) на кошти на якому державним виконавцем накладено арешт є поточним рахунком боржника (…) Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на які заборонено".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 344/8982/17.

З огляду на вказане, дії приватного виконавця по накладенню арешту на спірний рахунок, відповідають приписам Закону України "Про виконавче провадження", однак суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як зазначає скаржник, приватним виконавцем було накладено арешт на його рахунок, який використовується для виплати заробітної плати.

Згідно довідки, виданої на запит суду, АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що у даному банку на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 відкритий картковий рахунок № НОМЕР_2 IBAN № НОМЕР_1 , призначений для нарахування та виплати заробітної плати, сплати податків.

Як вбачається з довідки, виданої Дніпровської гімназією №93 Дніпровської міської ради за № 133 від 27.12.2022 року ОСОБА_1 працює в Дніпровській гімназії №93 ДМР з 02.09.2019 року по теперішній час на посаді вчитель початкових класів.

Таким чином, у зв`язку з накладенням арешту на кошти боржника, позивачу фактично здійснено заборону будь-яких видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», на який зараховується заробітна плата.

У зв`язку з арештом грошових коштів скаржник немає можливості утримувати себе. Накладений арешт на картковий рахунок, що призначений для виплати заробітної плати та стягнення всієї суми заробітної плати грубо порушує конституційні права скаржника як громадянина.

Положеннями статті 43 Конституції України, встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно з частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

При цьому, частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Таким чином, право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державою, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що держава гарантувала та захистила право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю та соціальні виплати.

Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про оплату праці", забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржується у цій справі відмова посадової особи у знятті арешту з рахунку, на який ОСОБА_1 отримує заробітну плату, а оскаржується його дії та рішення в частині накладення арешту.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на картковий рахунок скаржника, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки скаржник в інший спосіб, крім звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог скаржника та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Щодо порушення строків, зі зверненням до суду зі скаргою, суд зазначає наступне, що ОСОБА_1 звертаючись із скаргою, оскаржує бездіяльність державного виконавця, відносно якого (бездіяльності) не можуть бути встановлені процесуальні строки, оскільки поняття бездіяльності не має закінченого строку, воно є таким, що продовжується, і в частині 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» відносно бездіяльності строк не встановлено.

Щодо вимог скаржника ОСОБА_1 про зобов`язання Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути на картковий рахунок № НОМЕР_2 IBAN № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», списані грошові кошти, суд зазначає, що Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є розпорядником коштів, стягнення яких проводиться з боржника, так як ці кошти були стягнуті в межах виконання рішення суду на погашення боргу.

Керуючись, ч. 1 ст. 56,59,70,73 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 4, 5, 258-259, 353-354, 447,451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірною в межах предмету скарги, бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Астапанкової Катерини, щодо залишення арешту коштів на рахунку № НОМЕР_2 IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , для зарахування заробітної плати.

Зобов`язати начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Астапанкової Катерини скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою, та які обліковуються на рахунку № НОМЕР_2 IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В решті скарги відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного тексту ухвали 07.02.2024 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва