04 березня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Верещінської І.В.,
за участю секретаря Прищепи С.С.,
представника позивача Липового І.В. ,
представника відповідача Калінського С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву позивача ОСОБА_2 про розподіл судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Липовий Ігор Володимирович, до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», третя особа: Виконуючий обов`язки начальника Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала вищевказана цивільна справа.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року по даній справі позовні вимоги задоволено частково.

19 лютого2024 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесену позивачем в розмірі 56 700 грн. На підтвердження понесених витрат надав відповідні докази.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти розміру витрат на правову допомогу. При цьому, зазначав, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та реальності адвокатських витрат. Звертав увагу на те, що заявлені витрати не відповідають рівню складності справи та не відповідають принципу співрозмірності, а тому просив фактично зменшити розмір витрат.

Дослідивши подану заяву, пояснення сторін та матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, ухваленому у вищевказаній цивільній справі позовні вимоги задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" № 39-ВП/23 від 10.05.2023 року "Про скасування наказу "Про відпустку" № 38-ВП/23 від 08.05.2023 року"; визнано незаконним та скасовано наказ Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" №112-ОС/23 від 31.05.2023 року "Про застосування заходів стягнення стосовно ОСОБА_2 "; визнано незаконним та скасовано наказ Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" № 113-ОС/23 від 31.05.2023 року "Про звільнення ОСОБА_2 "; поновлено ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на посаді заступника начальника Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"; стягнуто з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (, м. Київ, вул. Святошинська, 27) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2023 року по 15.02.2024 року у розмірі 245 492 грн. 10 коп.; стягнуто з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (, м. Київ, вул. Святошинська, 27) на користь держави судовий збір у розмірі 4 602 грн. 12 коп.; стягнуто з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (, м. Київ, вул. Святошинська, 27) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, при винесенні рішення судом не вирішувалося питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що, як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 017-01/06-23 від 23.06.2023 року, інформаційне повідомлення про зарахування коштів від 23.06.2023 року з призначенням платежу Договір № 017-01/06-23 від 23.06.2023 року про надання правничої допомоги адвокатом, актом від 19.02.2024 року здачі-приняття наданих послуг за Договором № 017-01/06-23 від 23.06.2023 року на суму 56 700 грн.

Положеннями ст.137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Зокрема, суд зазначає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є дещо завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та реальності адвокатських витрат. Звертає увагу на те, що заявлені витрати не відповідають рівню складності справи та не відповідають принципу співрозмірності.

Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, суд враховує складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також те, що вище вказана цивільна справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, витрати стягуються пропорційно до задоволених вимог, а в даному спорі позов було задоволено частково, й відповідно, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 56 700 грн. є неспіввмірними та підлягають зменшенню до 30 000 гривень.

Окрім того, згідно з рішенням суду позивача поновлено на посаді заступника начальника Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України".

Суд вважає за необхідне вирішити питання стосовно негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до ст. 430 та п.4 ст. 270 ЦПК України.

Сутність та сенс негайного виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується якнайшвидший захист прав та інтересів громадян та юридичних осіб. В ч.1 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» прямо вказано про те, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Термін «негайно» у розумінні строку виконання зобов`язань тлумачиться як таке, що виходячи із засади розумності, має бути здійснене в мінімальний строк, достатній для вчинення конкретної дії. Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», зазначив, що «негайно» не означає що це має відбутися миттєво, але означає, що це має відбутися якомога скоріше, з урахуванням місця, часу та обставин у кожній справі.

Керуючись ст.ст.18,137,141,270,354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Липовий Ігор Володимирович (м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 5) до Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (м. Київ, вул. Святошинська, 27), третя особа: Виконуючий обов`язки начальника Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (м. Київ, вул. Святошинська, 27) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на посаді заступника начальника Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (, м. Київ, вул. Святошинська, 27) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська