СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1602/24

пр. № 2-о/759/187/24

06 березня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання - Натальчук А.І., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщені Святошинського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у зв`язку з необхідністю збирання документів щодо своїх родичів, заявнику звернувся до відділу ДРАЦС з метою отримання витягу про смерть своєї прабабусі - ОСОБА_3 , та витягу про народження свого брата своєї бабусі - ОСОБА_4 , але йому відмовили, бо у реєстрі актового запису про народження його бабусі ОСОБА_5 , є неточності, та неможливо прослідкувати родинний зв`язок. Бабуся заявника померла. Реєстрацієїю смерті займався зацікавлена особа - двоюрідний брат заявника - ОСОБА_2 . Дана помилка є технічною, у зв`язку з переслідуванням родини заявника Радянською владою післявоєнні роки і таким чином було втрачено родинний зв`язок між заявником та прабабусею та рідним братом бабусі.

Вказує, що встановлення факту родинних зав`язків необхідно для отримання ряду документів, зокрема у відділах державної реєстрації актів цивільного стану.

Заявник зазначає, що його батько знав свою бабу ОСОБА_3 , спілкувався з нею, вона повідомляла що під час війни у с.Чорний Ташлик при захопленні їх Радянськими військами було знищено метричні книги усього села (довідки від архіву що не має метричних книг додаємо). Радянська влада переслідувала їх родину, багато кого було вислано у Сибір, багато кого було страчено. Мати батька заявника поновлювала у 1949 році свій актовий запис про народження з її слів, побоюючись переслідування від Радянської влади, змінювала дані про своїх батьків. Вже дядько батька заявника поновлював свій актовий запис про народження пізніше, у нього більш менш правильний актовий запис про народження, але все одно так як у Радянські часи такого ім`я як ОСОБА_3 не було то вписали до актового запису про народження матір як « ОСОБА_3 ». У 50-х роках 19 століття село Чорний Ташлик (це було болгарське село) було повністю знищено, всіх мешканців було розселено по території СРСР.

Встановлення факту родинних відносин між бабусею заявника ОСОБА_5 та його прабабусею - ОСОБА_3 , є необхідним заявнику для підтвердження факту, що вони є рідними матір`ю та донькою та в подальшому для оформлення ряду документів. Встановлення факту родинних відносин між бабусею заявника ОСОБА_5 та її братом - ОСОБА_4 , є необхідним заявнику для підтвердження факту, що вони є рідними братом та сестрою та в подальшому для оформлення ряду документів.

Встановлення факту родинних відносин про який просить заявник, породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, таким чином заявник вважає, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

26 січня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заява прийнята до розгляду у порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

До початку судового засідання через канцелярію суду заявник подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив заяву задовольнити.

Від заінтересованої особи через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив задовольнити. Вказав, що заявник є його двоюрідним братом, у них була спільна бабуся ОСОБА_5 , яка померла. Він займався реєстрацією смерті бабусі. ОСОБА_11 є його дядьком та рідним братом його матері ОСОБА_12 . Крім того, долучив до матеріалів справи витяг про народження ОСОБА_4 та витяг про смерть ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Зважаючи на розумні строки розгляду справи, наявні клопотання про розгляд справи за відсутності учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд заяви у відсутності осіб, що не з`явились.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18.11.2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25.11.2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 від батьків: батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_13 (а.с. 8).

ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 від батьків: батько ОСОБА_14 , мати ОСОБА_5 , що вбачається із свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_2 (а.с. 19).

Із свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 від батьків: батько ОСОБА_15 , мати ОСОБА_12 (а.с. 13).

У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 27 листопада 1979 року уклав шлюб із ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_15 , дружині ОСОБА_16 (а.с. 14).

Батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , що встановлено із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 15).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є батьком заявника, є рідним братом ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є матір`ю заінтересованої особи, від батьків: ОСОБА_14 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_14 , 1920 року народження, 15 квітня 1965 року уклав шлюб із ОСОБА_5 , 1932 року народження, після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові ОСОБА_14 , дружині ОСОБА_5 , що вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 (а.с. 25).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 встановлено, що після укладення шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 17 лютого 1952 року зазначено прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_5 (а.с. 26).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу №2 встановлено, що 08 березня 1965 року складено актовий запис №44 про розірвання шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 (а.с. 27).

Зважаючи на витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7, 15 квітня 1965 року складено актовий запис про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 (а.с. 28).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2024 року у справі №759/870/24, встановлено факт смерті громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки села Чорний Ташлик, Вільшанського району Одеської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Макіївка, Донецької області, Україна (а.с. 16-17).

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 від батьків: ОСОБА_23 та ОСОБА_3 (а.с. 21).

Заявником, крім того, до матеріалів справи долучено докази неможливості отримання архівної довідки та архівної копії актового запису про народження ОСОБА_5 у 1928-1932 роках (а.с. 29, 30).

У відповідності до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №5, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 від батьків: батько ОСОБА_23 , мати ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , що встановлено із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №4.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно з п. 7 Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Заявнику встановлення факту родинних відносин необхідне для отримання ряду документів, зокрема у відділах державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

На підставі вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що досліджених у судовому засіданні документів є достатньо для встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , національність румунка, уродженка село Чорний Ташлик, Вільшанський район, Одеська область, Україна, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , національність румунка, уродженка с. Соркви, Румунія, - як рідної матері та доньки, а також факту родинних відносин між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , національність румунка, уродженка село Чорний Ташлик, Вільшанський район, Одеська область, Україна, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , національність румун, - як рідного брата та сестри.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення заяви у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 263, 265, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , національність румунка, уродженка село Чорний Ташлик, Вільшанський район, Одеська область, Україна, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , національність румунка, уродженка с. Соркви, Румунія, - як рідної матері та доньки.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , національність румунка, уродженка село Чорний Ташлик, Вільшанський район, Одеська область, Україна, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , національність румун, - як рідного брата та сестри.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко