провадження № 22-ц/824/41/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» Луньо Іллі Вікторовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівелько-виробнича фірма «Промтехснаб», про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позову посилався на те, що 10 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівелько-виробнича фірма «Промтехснаб» та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» було укладено Кредитний договір на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії № 112/КЛ/14.

За умовами Кредитного договору ПАТ «КБ «Преміум» зобов`язалось надати ТОВ ТВФ «Промтехснаб» кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 500 000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США, під 16% річних, терміном повернення 15 вересня 2015 року.

В забезпечення виконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язань за Кредитним договором, 10 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Преміум» було укладено Договір поруки № 112/КЛ/14/П-3. Позивач зазначив, що порука за договором поруки припинилася внаслідок пропуску ПАТ «КБ «Преміум» строку для пред`явлення поручителю вимоги про повернення боргу. Приймаючи до уваги змінену Кінцеву дату повернення Кредиту (16 серпня 2017 року) та строк дії поруки, встановлений п. 7.2. Договору поруки (3 роки), строк за Договором поруки закінчився 17 серпня 2020 року.

Додатковою підставою припинення поруки ОСОБА_1 за Договором поруки стала зміна зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором без згоди ОСОБА_1 як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Порука ОСОБА_1 припинилась внаслідок припинення зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором через звернення ПАТ «КБ «Преміум» стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року позовну заяву задоволено.

Визнано поруку за договором поруки № 112/КЛ/14/П-3 від 10 грудня 2014 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» та ОСОБА_1 такою, що припинена.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 24 грудня 2021 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» Луньо Іллі Васильовича подало апеляційну скаргу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2021 року дану справу було призначено головуючому судді Ігнатченко Н.В., судді, які входять до складу колегії: Мережко М.В., Савченко С.І. (т.2, а.с. 76).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» Луньо Іллі Вікторовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівелько-виробнича фірма «Промтехснаб», про визнання поруки припиненою (т.2, а.с. 79-80).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т.2, а.с.96).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року Київським апеляційним судом залучено правонаступників публічного акціонерного товариства «Преміум» - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в якості відповідачів до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівелько-виробнича фірма «Промтехснаб», про визнання поруки припиненою (т.2, а.с. 230-233).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 818/06.1-01/23 від 15 травня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т.3, а.с. 35).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Березовенко Р.В., судді, що входять до складу колегії: Мостова Г.І., Лапчевська О.Ф. (т.3, а.с. 36).

У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року по справі № 757/15304/20 було ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду викладені однобоко, з урахуванням тільки позиції Позивача, які насправді не відповідають обставинам справи та нормам законодавства. Рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи апеляційну скаргу, представник публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» вказав, що 09 квітня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін № 1, в якому сторони погодили збільшення суми кредиту, зміну строку погашення кредиту та процентної ставки, а всі інші умови Договору поруки залишили чинними. 05 серпня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін № 2 в якому сторони погодили збільшення суми кредиту, строку погашення кредиту, процентної ставки, а всі інші умови Договору поруки залишили чинними.

Крім цього , судом не враховано, що положеннями п. 7.2. Договору поруки передбачено, що порука за цим Договором припиняється після спливу 3 (трьох) років з настання кінцевої дати повернення Кредиту, але не пізніше повного виконання Боргових Зобов`язань та виконання зобов`язань за цим Договором поруки. Отже, умови договору поруки про його дію до повного виконання боргових зобов`язань та виконання зобов`язань за цим договором поруки, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України.

Таким чином, сторони у Договорі поруки за взаємною згодою передбачили інший строк для пред`явлення вимоги до поручителя, ніж той, який існував у редакції ст. 559 ЦК України станом на момент укладення Договору поруки, що не суперечить законодавству.

Аналогічна правова позиція у частині можливості визначення строку для пред`явлення вимоги кредитора до поручителя у договорі поруки викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16, постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 757/6407/14-ц та Постанови Верховного суду у справі № 924/490/19 від 28 січня 2020 року.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент звернення Позивача до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості (10.04.2020р.) передбачено, що у разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконанні основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання .основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя.

Таким чином, положеннями ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спору (10 квітня 2020 року), було передбачено трьох річний строк припинення поруки з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання.

Також апелянтом зазначено, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 559 ЦК України, а також не враховано висновки Верховного Суду викладені у справах № 6-6цс14, № 6-18цс16, № 757/6407/14-ц, № 924/490/19, та як наслідок ухвалено судове рішення з порушенням ст. 559 ЦК України.

В пункті 6.2. Договору поруки сторонами цього договору було передбачено, що збільшення розміру зобов`язанні Боржника у випадках, передбачених Кредитним Договором та додатковими угодами/змінами/доповнення до нього (в тому числі, але не виключно, при пролонгації строку кредитування, збільшенні суми Кредиту, Процентів тощо), тягне одночасне збільшення відповідальності Поручителя. Виражена в даному Договорі згода Поручителя на можливі збільшення своєї відповідальності дійсне відносно всіх випадків збільшення Боргових Зобов`язань, які будуть мати місце в період дії Кредитного Договору. Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2020 року у справі 757/411 1/13-ц.

Належних доказів припинення зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб», за кредитним договором №112/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 10 грудня 2014 року перед банком Позивачем не надано.

Зі змісту документів, на підставі яких здійснювалось звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що звернення стягнення банком здійснювалось на виконання Іпотечного договору № 112/KJ1/14/1-3 для задоволення вимог за кредитним договором № 112/КЛ/14 від 10 грудня 2014 року, укладеним між Банком та ТОВ ТВФ «Промтехснаб».

Нормами чинного законодавства не обмежено право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення, забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, а здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Таким чином, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки або застави шляхом визнання за кредитором права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого виду забезпечення.

Додатково апелянт зазначив, що у своїх запереченнях на позов він надавав пояснення та приводив розрахунки заборгованості за кредитом, щодо заборговано ТВФ «Промтехснаб» перед Банком, як на дату звернення стягнення на предмет іпотеки 02.02.2018 року так і після реєстрації права власності на заставне нерухоме майно та прийняття цього майна на баланс Банку. Водночас суд проігнорував те, що заборгованість за Кредитним договором не була погашена Третьою особою в повному обсязі.

Окрім того, Печерський районний суд м. Києва не взяв до уваги доводи відповідача стосовно того, що стягнення заборгованості і визначення розміру заборгованості за кредитним договором № 112/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної лінії від 10.12.2014 року предметом розгляду судової справи № 912/3802/17 за позовом ПАТ «КБ «Преміум», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Преміум» Луньо Іллі Вікторовича до ТОВ ТВФ «Промтехснаб», ТОВ «Октава Агро» та ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології», а припинення зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за кредитним договором № 112/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної лінії від 10.12.2014 року є предметом розгляду судової справи №910/4243/21 за позовом ТОВ ТВФ «Промтехснаб» до ПАТ «КБ «Преміум», яка знаходиться на стадії апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ ТВФ «Промтехснаб» на рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2021, яким було відмовлено останньому у задоволенні позову до ПАТ «Преміум», про припинення зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за кредитним договором №112/КЛ/14.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Представником ОСОБА_1 , адвокатом Нестеренко Станіславом Васильовичем 23 червня 2022 року до апеляційного суду поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За змістом відзиву твердження ПАТ «КБ «Преміум» про передчасність звернення ОСОБА_1 до суду із позовом жодним чином не спростовує факту припинення поруки у зв`язку із закінченням строку для пред`явлений до поручителя позову про стягнення заборгованості. Так, внаслідок невиконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язання щодо сплати процентів у строк до 15 серпня 2017 року, на підставі положень Додаткового договору № 4 від 20 липня 2017 року до Кредитного договору, була змінена Кінцева дата повернення Кредиту з 18 січня 2019 року на 16 серпня 2017 року.

Пунктом 7.2. Договору поруки встановлено, що порука за цим Договором припиняється після спливу 3 (трьох) років з настання Кінцевої дати повернення Кредиту, але не пізніше повного виконання Боргових зобов`язань та виконання зобов`язань за цим Договором поруки.

Приймаючи до уваги змінену Кінцеву дату повернення Кредиту (16 серпня 2017 року) та строк дії поруки, встановлений п. 7.2. Договору поруки (3 роки), строк поруки ОСОБА_1 за Договором поруки закінчився 17 серпня 2020 року.

Протягом строку дії поруки з 16 серпня 2017 року ГІАТ «КБ «Преміум» не скористався своїм правом кредитора та не пред`явив до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за Кредитним договором. ПАТ «КБ «Преміум» не пред`явило позов й після того як ОСОБА_1 10 квітня 2020 року звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «КБ «Преміум» про визнання поруки припиненою.

Також ствердження ПАТ «КБ «Преміум» в апеляційній скарзі про надання згоди ОСОБА_1 у п. 6.2. Договору поруки спростовується змістом Договору поруки. Оскільки, текст Договору поруки не містить положень, відповідно до яких Поручитель виразив згоду на збільшення його відповідальності відносно всіх випадків збільшення розміру Боргових Зобов`язань,

Крім того, пунктом 9.2. Договору поруки встановлено, що зміни та доповнення до цього Договору вважаються його невід`ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином Сторонами/уповноваженими представниками Сторін.

Проте, сторонами не вносились зміни до умов Договору поруки щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв`язку із укладенням Додаткового договору № 4 від 20 липня 2017 року до Кредитного договору.

В порядку забезпечення виконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» та ПАТ «КБ «Преміум» було укладено Іпотечний договір. З урахуванням договорів про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, за умовами Іпотечного договору ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» передало в іпотеку банку комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30 тис. тони), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заставна вартість Предмету іпотеки було визначено у розмірі 77 061 300,00 грн. (Сімдесят сім мільйонів шістдесят одна тисяча триста гривень 00 копійок) (п. 2.2. Іпотечного договору).

ПАТ «КБ «Преміум» скористалось своїм правом звернути стягнення на Предмет іпотеки з метою задоволення своїх вимог за Кредитним договором.

Частиною четвертою статті 36 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1V «Про іпотеку» (в редакції Закону України від 13 травня 2014 року № 1253-VII. чинній на момент укладення договору іпотеки) визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Наведена вище норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.

В результаті звернення стягнення на майно, передане в заставу (іпотеку) в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором, розмір задоволених вимог склав 73 681 638,00 грн.

Вказана сума перевищила дійсний фактичний розмір заборгованості ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором на 1 301 792,59 грн.

Наведеним підтверджується задоволення вимог ПАТ «КБ «Преміум»» за Кредитним договором, в результаті звернення стягнення на заставне майно, яким забезпечувались зобов`язання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором.

16 лютого 2024 року від представника правонаступників ПАТ «КБ «Преміум», адвоката Янголь Олени Володимирівни на електронну пошту Київського апеляційного суду надійшло клопотання (підписане КЕП) про відкладення судового засідання з причини її хвороби та хвороби дитини, до клопотання додано довідку лікаря від 10 лютого 2024 року. Апеляційний суд вважає причини неявки представника відповідача не поважними, а клопотання не обгрунтованим та не підгягаючим до задоволення, оскільки зміст довідки, долученої до клопотання не свідчить про неможливість явки до суду станом на 19 лютого 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Нестеренко Станіслав Васильович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в ній доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробнича фірма «Промтехснаб» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Преміум» було укладено Кредитний договір на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії № 112/КЛ/14.

За умовами Кредитного договору ПАТ «КБ «Преміум» зобов`язалось надати ТОВ ТВФ «Промтехснаб» кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 500 000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США під 16% річних, терміном повернення 15 вересня 2015 року.

В забезпечення виконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язань за Кредитним договором, 10 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Преміум» було укладено Договір поруки № 112/КЛ/14/П-3.

09 квітня 2015 року було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору, відповідно до умов якого збільшено ліміт кредитної лінії до 2 000 000,00 (два мільйони) доларів США; змінено термін повернення кредиту на 07 квітня 2016 року; зменшено плату за користування кредитом до 15,5% річних, тощо.

У зв`язку із внесенням вказаних змін до Кредитного договору, 09 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Преміум» було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки.

05 серпня 2015 року до Кредитного договору було укладено Додатковий договір № 2, відповідно до умов якого змінено валюту кредитної лінії на мультивалютну; збільшено ліміт кредитної лінії до 2 500 000,00 (два мільйони п`ятсот) доларів США, або її еквівалент у гривні; змінено термін повернення кредиту на 03 серпня 2016 року; встановлено плату за користування кредитом 15,5% річних за користування кредитними коштами у доларах США та 16% річних за користування кредитними коштами у гривнях, тощо.

У зв`язку із внесенням вказаних змін до Кредитного договору, 05 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Преміум» було укладено Договір про внесення змін №2 до Договору поруки.

13 січня 2016 року до Кредитного договору було укладено Додатковий договір № 3, відповідно до умов якого змінено умови забезпечення кредиту.

ПАТ «КБ «Преміум» зазначало, що внаслідок порушення зобов`язань за Кредитним договором та неповернення кредиту в остаточний термін до 03 серпня 2016 року, 23 серпня 2016 року ПАТ «КБ «Преміум» було направлено 25 серпня 2016 року поштою Вимогу щодо погашення заборгованості № 01304/1907, згідно якої Банк вимагав від ОСОБА_1 у строк до 05 вересня 2016 року погасити в повному обсязі заборгованість за Кредитним договором.

20 липня 2017 року до Кредитного договору було укладено Додатковий договір №4, відповідно до умов якого зменшено ліміт кредитної лінії до 2 405 000,00 (два мільйони чотириста п`ять) доларів США , або її еквівалент у гривні; змінено термін повернення кредиту на 18 січня 2019 року; проценти, нараховані та несплачені за період з 01 березня 2016 року по 30 червня 2017 року, перераховуються виходячи з процентної ставки 11% річних за користування кредитними коштами у доларах США та 19,5% річних за користування кредитними коштами у гривнях; встановлено графік погашення процентів та несплачених за період з 01 березня 2016 року по 30 червня 2017 року в строк до 26 липня 2017 року включно в сумі, не меншій еквіваленту 30 000,00 доларів США. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором є 27 липня 2017 року включно; строк до 15 серпня 2017 року включно в сумі, не меншій еквіваленту 90 000,00 доларів США. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором є 16 серпня 2017 року включно; в строк до 15 вересня 2017 року включно в сумі, не меншій еквіваленту 130 000,00 доларів США. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором є 16 вересня 2017 року включно; в строк до 16 жовтня 2017 року включно остаточну суму перерахованих процентів. У разі повного або часткового невиконання зазначеної умови, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором є 17 жовтня 2017 року включно.

У зв`язку із внесенням вказаних змін до Кредитного договору 20 липня 2017 року Договір про внесення змін №4 до Договору поруки між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Преміум» не укладався.

ТОВ ТВФ «Промтехснаб» не виконало зобов`язання щодо сплати процентів у строк до 15 серпня 2017 року, в силу положень Додаткового договору № 4 від 20 липня 2017 року до Кредитного договору, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором стало 16 серпня 2017 року включно.

В умовах Договору поруки в розділі «Визначення термінів» сторони погодили, що «Кінцева дата повернення Кредиту» - встановлена Кредитним договором календарна дата, визначена днями, місяцями, роками та/або настанням певної події та/або встановлена моментом пред`явлення вимоги Кредитора щодо погашення Боргових Зобов`язань в повному обсязі.

Внаслідок невиконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язання щодо сплати процентів у строк до 15 серпня 2017 року, на підставі положень Додаткового договору № 4 від 20 липня 2017 року до Кредитного договору, була змінена Кінцева дата повернення Кредиту з 18 січня 2019 року на 16 серпня 2017 року.

Пунктом 7.2. Договору поруки встановлено, що порука за цим Договором припиняється після спливу 3 (трьох) років з настання Кінцевої дати повернення Кредиту, але не пізніше повного виконання Боргових зобов`язань та виконання зобов`язань за цим Договором поруки.

Враховуючи зміну Кінцевої дати повернення Кредиту, строк поруки за Договором поруки почав свій відлік не з 18 січня 2019 року, як вказував представник ПАТ «КБ «Преміум», а з 16 серпня 2017 року. Приймаючи до уваги змінену Кінцеву дату повернення Кредиту (16 серпня 2017 року) та строк дії поруки, встановлений п. 7.2. Договору поруки (3 роки), строк поруки ОСОБА_1 за Договором поруки закінчився 17 серпня 2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що закінчення строку, передбаченого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Судом враховано те, що ПАТ «КБ «Преміум» не пред`явило до поручителя ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за Кредитним договором ані протягом 6 місяців з кінцевої дати повернення кредиту 16 серпня 2017 року (до 16 лютого 2018 року), ані протягом строку дії поруки (до 16 серпня 2020 року), строк, визначений частиною 4 статті 559 ЦК України, для пред`явлення ПАТ «КБ «Преміум» позову до ОСОБА_1 закінчився, а відтак - порука ОСОБА_1 за Договором поруки припинилась відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України.

Крім цього, додатковою підставою припинення поруки ОСОБА_1 за Договором поруки стала зміна зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором без згоди ОСОБА_1 як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

20 липня 2017 року до Кредитного договору було укладено Додатковий договір № 4, внаслідок чого було змінено зобов`язання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором, що призвело до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1 як поручителя за Договором поруки, а саме збільшився строк кредитування на 1 рік 5 місяців 14 днів (змінено Кінцеву дату повернення Кредиту з 03 серпня 2016 року на 18 січня 2019 року); збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами у гривнях на 3,5% (з 16% до 19,5%); встановлено випадки дострокового настання Кінцевої дати повернення Кредиту.

При цьому. суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надавав свою згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності за Договором поруки.

Пунктом 6.2. Договору поруки передбачено, що збільшення розміру зобов`язання Боржника у випадках, передбачених Кредитним Договором та додатковими угодами/змінами/доповненнями до нього (в тому числі, але не виключно, при пролонгації строку кредитування, збільшенні суми Кредиту, Процентів тощо), тягне одночасне збільшення відповідальності Поручителя. Виражена в даному Договорі згода Поручителя на можливе збільшення своєї відповідальності дійсно відносно всіх випадків збільшення Боргових Зобов`язань, які будуть мати місце в період дії Кредитного Договору.

Однак, текст Договору поруки не містить положень, відповідно до яких Поручитель виразив згоду на збільшення його відповідальності відносно всіх випадків збільшення розміру Боргових Зобов`язань.

Крім того, пунктом 9.2. Договору поруки встановлено, що зміни та доповнення до цього Договору вважаються його невід`ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином Сторонами/уповноваженими представниками Сторін.

Проте, сторонами не вносились зміни до умов Договору поруки щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв`язку із укладенням Додаткового договору № 4 від 20 липня 2017 року до Кредитного договору.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що зміна зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором у зв`язку із укладенням Додаткового договору № 4 від 20 липня 2017 року призвела до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1 як поручителя за Договором поруки, без його згоди, тому порука ОСОБА_1 за Договором поруки припинилась також відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що порука ОСОБА_1 припинилась і внаслідок припинення зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором через звернення ПАТ «КБ Преміум» стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

В порядку забезпечення виконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язань за Кредитним договором між товариством з обмеженою відповідальністю Наукове виробниче підприємство з іноземними інвестиціями «Об`єднані зернові технології» та ПАТ «КБ «Преміум» було укладено Іпотечний договір № 112/КЛ/14/1-3, посвідчений 09 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1935 (т.1 а.с.169-181).

З урахуванням договорів про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору, за умовами Іпотечного договору ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» передало іпотеку банку комплекс будівель і споруд виробничо-складської бази (зерносховище місткістю 30 тис. тон), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заставна вартість Предмету іпотеки було визначено у розмірі 77 061 300,00 грн. (п. 2.2. Іпотечного договору).

У зв`язку із невиконанням ТОВ ТВФ «Промтехснаб» зобов`язання щодо сплати процентів у строк до 15 серпня 2017 року, ПАТ «КБ «Преміум» було прийнято рішення (Протокол № 260118 МКУА ПАТ «КБ «Преміум» від 26 січня 2018 року) про позасудове звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття Банком права власності.

02 лютого 2018 року Предмет іпотеки вибув з власності ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» та перейшов у власність ПАТ «КБ «Преміум» в результаті внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиусом Віталієм Володимировичем запису про право власності № 24653978 про реєстрацію за ПАТ «КБ «Преміум» права власності на Предмет іпотеки.

Так, п. 4.1.5 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель має право за умови настання будь-якого або всіх наступних випадків вимагати дострокового виконання зобов`язань, що випливають із Кредитного договору незалежно від настання строку (ів) виконання зобов`язань за Кредитним договором: невиконання або неналежного виконання будь-якого зобов`язання за Кредитним договором (в тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредиту або його частини в строк, передбачений Кредитним договором, та/або сплати процентів за користування Кредитом та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором); порушення, невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за Договором іпотеки (в тому числі, але не виключно, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмета іпотеки, його належної експлуатації, страхування Предмета іпотеки);виникнення обставин, що призвели або можуть призвести до загибелі, втрати чи пошкодження Предмета іпотеки; розпорядження предметом іпотеки без попереднього письмового погодження із Іпотекодержателем; здійснення правочинів щодо відчуження Іпотекодавцем Предмету іпотеки або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, оренду, чи користування без письмової згоди Іпотекодержателя з моменту укладення Договору іпотеки; а також невиконання при цьому Іпотекодавцем умов, викладених у п.5.1.4 Договору Іпотеки (не відчужувати Предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб);невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, передбачених п.5.1.5 Договору Іпотеки (укласти договір страхування Предмету іпотеки);вчинення будь-яких дій щодо припинення Іпотекодавця та/або , в тому числі, проте не виключно: прийняття рішення щодо ліквідації або реорганізації Іпотекодавця, порушення щодо Іпотекодавця справи про банкрутство тощо; порушення Іпотекодавцем обов`язку щодо попередження Іпотекодержателя до укладення Договору іпотеки про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на Предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку; порушення Іпотекодавцем будь-якої із гарантій, передбачених умовами Договору іпотеки;виявлення Іпотекодержателем невідповідності гарантій, наданих Іпотекодавцем згідно з умовами цього Договору; вчинення Іпотекодавцем та (або) будь-якими третіми особами дій, спрямованих на визнання недійсним або розірвання Договору іпотеки та (або) Кредитного договору; порушення Іпотекодавцем інших зобов`язань, передбачених Договором іпотеки будь-яких умов Кредитного договору.

Відповідно до п.4.1.5 Іпотечного договору у випадку, якщо вимога Іпотекодержателя про дострокове виконання зобов`язання, передбаченого Кредитним договором, не буде задоволена протягом 35 робочих днів, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі у порядку, передбаченому чинним законодавством України та/або Договором іпотеки, здійснити його реалізацію та з суми, вирученої від продажу Предмету іпотеки, задовольнити свої вимоги за Кредитним договором.

Також, відповідно до п.4.1.7 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом та розділом 6 Договору іпотеки.

Відповідно по п. 6.1. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки, його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог з вартості Предмета іпотеки на свій розсуд (з урахуванням умов Договору іпотеки) у разі настання будь-якого або всіх наступних випадків незалежно від настання строку(ів) виконання зобов`язання за Кредитним договором: у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов`язань, що випливають з Кредитного договору (в тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредиту або його частини в строк, передбачений Кредитним договором, та/або сплати процентів за користування Кредитом та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором); порушення, невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за Договором іпотеки (в тому числі, але не виключно, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмета іпотеки, його належної експлуатації, страхування Предмета іпотеки); у разі настання будь-якого або всіх з випадків, вказаних у п.4.1.5 Договору іпотеки (п.4.1.5 Договору іпотеки наведено вище); у випадку, коли іншою особою розпочато процедуру звернення стягнення на Предмет іпотеки; у випадку ліквідації або реорганізації у будь-який спосіб Іпотекодавця або порушення щодо Іпотекодавця справи про банкрутство тощо; виникнення обставин, що призвели або можуть призвести до загибелі, втрати чи пошкодження Предмета іпотеки; порушення Іпотекодавцем обов`язку щодо попередження Іпотекодержателя до укладення Договору іпотеки про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на Предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку; порушення Іпотекодавцем будь-якої із гарантій, передбачених умовами Договору іпотеки; виявлення Іпотекодержателем невідповідності гарантій, наданих Іпотекодавцем згідно з умовами цього Договору; настання будь-якої з обставин, передбачених умовами Кредитного договору; порушення кримінальної справи у відношенні Іпотекодавця або його посадових осіб; в інших випадках, передбачених Договором іпотеки та/або Кредитним договором та/або чинним законодавством України.

Згідно п. 6.2. Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється за вибором Іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або шляхом позасудового врегулювання згідно з застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в розділі 7 Договору іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно по п. 7.1. Іпотечного договору це Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» за своїми правовими наслідками для Сторін є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, з моменту виконання Іпотекодержателем усіх дій передбачених чинним законодавством України, і визначає один із можливих позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя без будь-якого додаткового погодження (окремого у повноваження) з боку Іпотекодавця, а саме шляхом:продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 ЗУ "Про іпотеку" без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження (додаткового погодження) (п.7.1.1 Договору іпотеки); набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по Кредитному договору у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому ціною придбання Іпотекодержателем у власність предмету іпотеки є ринкова вартість предмету іпотеки, яка визначається незалежним суб`єктом оціночної діяльності, визначеним за вибором іпотекодержателя. Задоволення вимог Іпотекодержателя при цьому відбувається в порядку та в розмірі, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Підписанням Договору іпотеки Іпотекодавець та Іпотекодержатель дійшли згоди про перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу Іпотекодавця та Позичальника - попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку цей Договір буде виступати правовстановлюючим документом та правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки (п.7.1.2 Договору іпотеки); іншим способом, що не суперечить чинному на момент реалізації Предмету іпотеки законодавству України (п. 7.1.3 Договору іпотеки).

Суд першої інстанції при ухвалені рішення врахував те, що набуття ПАТ «КБ «Преміум» у власність Предмета іпотеки призвело до припинення іпотечного зобов`язання на підставі абзацу 4 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» з моменту державної реєстрації права власності на іпотечне майно за ПАТ «КБ «Преміум» зумовлює недійсність будь-яких наступних вимог ПАТ «КБ «Преміум» щодо виконання ТОВ ТВФ «Промтехснаб» основного зобов`язання за Кредитним договором в порядку статті 36 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, що рішенням Господарського суду м. Києва від 26 червня 2020 року у справі № 910/16497/19 за позовом ПАТ «КБ «Преміум» до Міністерства юстиції України, третя особа ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології», задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Преміум», визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 квітня 2018 року №975/5 в частині задоволення скарги ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» від 01 березня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 березня 2018 року за № 7206-33-18, щодо скасування реєстраційних дій, які були вчинені 02 лютого 2018 року державним реєстратором Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиус В.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39487107, щодо нерухомого майна, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; відновлено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності № 24653978 від 02 лютого 2018 року державного реєстратора Смалиус В.В. Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39487107.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 26 червня 2020 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 лютого 2021 року касаційні скарги Міністерства юстиції України та ТОВ «НВПІІ «Об`єднані зернові технології» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 26 червня 2020 року та Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року - залишено без змін.

Отже, суд прешої інстанції дійшов висновку, що набуття ПАТ «КБ «Преміум» у власність Предмета іпотеки призвело до припинення зобов`язань ТОВ ТВФ «Промтехснаб» за Кредитним договором, а тому, порука ОСОБА_1 за Договором поруки припинилась також відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

При цьому, ПАТ «КБ «Преміум» не зверталося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІУ «Про іпотеку» (в редакції Закону України від 13 травня 2014 року, чинній на момент укладення договору іпотеки)) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Частинами 1-3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (пункти 6.15-6.23) та постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 569/8360/16-ц (пункти 6.15-6.23).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (пункти 83-85).

Крім того, висновки суду прешої інстанції викладені у рішення підтверджуються висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, відповідно до якого: згідно зі змістом статей 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням. Враховуючи, що іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про припинення договору поруки, який позивач уклав з банком, як додаткове забезпечення зобов`язань за кредитним договором.

Також, відповідно до висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 лютого 2019 року у справі №914/355/17:

«37. Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду.

38. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено право сторін іпотечного договору вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем й іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, та може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» вбачаються два позасудові способи врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; а також продаж іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз частин 1, 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Частиною 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено правовий наслідок завершення позасудового врегулювання у вигляді недійсності будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.

Отже, позасудове врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки за вартістю, визначеною на момент звернення стягнення на предмет іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, має наслідком припинення іпотечного зобов`язання на підставі абзацу 4 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» з моменту державної реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем та зумовлює недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання (кредитного договору) в порядку частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Така правова позиція також викладена у Постановах Касаційного господарського суду у спаді Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №927/84/16 та від 03 квітня 2018 року у справі №911/2798/16, а також у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №756/31271/15-ц у подібних правовідносинах. Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики застосування частини 4 статті З 5 Закону України «Про іпотеку» при розгляді даної справи №914/355/17.»

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені в постановах у справах №295/795/19, №204/7148/16-ц, №643/18466/15-ц, №263/3809/17, №646/7699/13-ц.

Отже, враховуючи наведені норми права, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки у зв`язку з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності та внаслідок закінчення трьох річного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання і не пред`явлення позову до поручителя, доведені позивачем у даній справі належними та допустимими доказами є цілком обгрунтованими.

При цьому, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині порушення та невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки вони зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Фактично аргументи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено всі обставини у справі, також зводяться до переоцінки доказів у справі, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» Луньо Іллі Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова