Провадження № 2/202/2328/2024
27 лютого 2024 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О., секретар судового засідання Пономаренко О.М.,
ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )
про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,-
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Краматорська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася за невідомою суду причиною, про час, дату та місце слухання справи повідомлялася належним чином, та від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи або про розгляд справи у її відсутність. Відзиву на позовну заяву відповідачем надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, адже існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні,
Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно ст.4 вказаного Закону одним з основних принципів місцевого самоврядування в Україні є судовий захист прав місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що окремо збудоване нежитлове приміщення (магазин), загальною площею 113,6 кв.м, яка складається з цегляної будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу серії та номеру 418, виданого 28.03.2017 приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Задорожним Д.В., належить ОСОБА_1 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.10.2021 № 281186792).
Листом від 15.06.2020 № 01-26/3613 позивач повідомляв відповідача про необхідність оформлення документів, що посвідчують право користування нею земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , однак відповідачем жодних дій вчинено не було.
Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.
Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.
Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.
Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише окремо збудованим нежитловим приміщенням (магазин), розташованими на земельній ділянці по АДРЕСА_2 . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Матеріали справи свідчать, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, а тому відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України повинен відшкодувати позивачу всі доходи, які він одержав або міг одержати від цього майна.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а її розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (пп.14.1.125, пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України, п.288.5 ст.288 ПК України).
Відповідач у період з 01.12.2018 по 30.11.2021 не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.
Таким чином, відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).
Розмір доходу відповідача у період з 01.12.2018 по 30.11.2021 було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.
Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; Рішення Краматорської міської ради від 22.04.2014 №37/VI-104 «Про внесення змін в додаток до рішення міської ради від 12.03.2008 №18/V-12 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки на території м. Краматорська у відсотках від нормативної грошової оцінки земельних ділянок».
Також, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Краматорської міської ради судовий збір в розмірі 2270 грн., так як позовні вимоги позивача судом задоволені у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті 27.02.2024.

Суддя А. О. Михальченко