СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21426/23

пр. № 2/759/707/24

26 лютого 2024 року м.Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ "Росвен Інвест Україна", третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатова А.А., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л., в якому просить поновити строк на визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню тавизнати виконавчий напис № 2986, виданий 03.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатовою А.А.щодо стягнення з неї заборгованості на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна"та стягнути на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 8 500,00 грн та судовий збір.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що їй з матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2 стало відомо, що 03.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис № 2986, згідно якого з неї стягнуто на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна"заборгованість в розмірі 31 449,06 грн ща кредитним договором № 005-28543-140313 від 14.03.2013 року, який укладено між нею та ПАТ "Дельта Банк". Вона ніколи не укладала договорів з ПАТ "Дельта Банк", який був би посвідчено нотаріусом, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 01.11.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 48-49).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву та пояснень (а.с. 51).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2023 року забезпечено позов, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 2986 вчиненого 03.09.2019 року (а.с. 53-54).

Відповідач ТОВ "Росвен Інвест Україна" отримав ухвалу суду від 07.11.2023 року та позовну заяву з додатками 20.11.2023 року, що підтверджується відомостями, зазначеними в рекомендованому повідомленні. Відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

07.12.2023 року до суду від директора ТОВ "Росвен Інвест Україна" Кашпура М. надійшли заперечення на клопотання про вирішення питання щодо розміру судових витрат, у яких просить у частині відшкодування судових витрат на надання професійної правничої допомоги відмовити повністю, оскільки вважає, що заявлений розмір витрат явно завищений та неспівмірний зі складністю справи, часу витраченого адвокатом, обсягу наданих послуг, ціною позову та значенням справи.

Приватному нотаріусу Гамзатовій А.А. ухвалу суду від 07.11.2023 року та позовну заяву з додатками направлено на адресу зазначену в позовній заяві, однак конверти повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Пояснення на позов, клопотання про слухання справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Приватному виконавцю Павелків Т.Л. ухвалу суду від 07.11.2023 року та позовну заяву з додатками направлено на адресу зазначену в позовній заяві. Пояснення на позов, клопотання про слухання справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської обл.Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис №2986 (а.с. 9).

13.09.2019 року постановою приватного виконавця Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" заборгованості у розмірі 31 949,06 грн (а.с. 7).

17.06.2021 року постановою приватного виконавця Павелків Т.Л. звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 8).

Позивач зазначає, що про інстування виконавчого напису №2896 від 03.09.2019 року вона дізналася у червні 2021 року після отримання вищевказаної постанови.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а тому заборгованість не є безспірною.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису №2986 з ОСОБА_1 стягнуто кошти за кредитним договором № 005-28543-140313 від 14.03.2013 року на користь ПАТ "Дельта Банк" правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 193/К від 09.02.2018 року є ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги №09-02/2018 від 09.02.2018 року є ТОВ "Росвен Інвест Україна"за період з 09.02.2018 року по 14.08.2019 року у розмірі 31 449,06 грн (а.с. 9).

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано на підставі яких документів останній було вчинено.

Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису не надав.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: договір про надання правової допомоги адвокатом №348 від 26.09.2023 року (а.с. 30), виписку по картці "Приватбанк" про сплату за договором № 348 від 26.09.2023 року про надання правової допомоги (а.с. 31), опис робіт (а.с. 4), попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У запереченнях директор ТОВ "Росвен Інвест Україна" Кашпур М.Л.просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат в частині відшкодування судових витрат на надання професійної правничої допомоги відмовити повністю, оскільки вважає, що витрати відповідачів на вказані послуги є значно завищеними та неспівпадають зі складністю справи, часу витраченому адвокатом на надання правничих послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи, а також не обгрунтованими, не співмірними з фактично наданими послугами, не підтвердженим жодними доказами і заявленими всупереч порядку встановленого ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, а також заперечення відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 4 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 610, 40 грн.

На підставі вищевикладеного, статтями 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконаннюзадовольнити.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатової Аліни Анатоліївнивід 03 вересня 2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 2986 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна"заборгованості за кредитним договором № 005-28543-140313 від 14 березня 2013 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 у розмірі 31 449,06 грн, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна"на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 ,00 грн та судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, а всього 5 610 (п`ять тисяч шістсот дес`ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", , адреса: 03126, м.Київ, бульв. В.Гавела, 6.

Третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Гамзатова Аліна Анатоліївна, адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяна Леонідівна, адреса: 01135, м.Київ, вул. Златоустівська, 55, оф. 61,62.

Текст рішення виготовлено 26.02.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб