Справа № 457/488/23 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2004/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дитину,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з урахуванням уточненої заяви від 19.04.2023 року, звернулися до суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу, в якій просили розірвати між ними шлюб, зареєстрований Надвірнянським районним відділом реєстрації актів цивільного стану 10.11.2018 року, актовий запис №301, та залишити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .

Заява обгрунтована тим, що 10.11.2018 року між ними зареєстровано шлюб, в якому у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний момент, фактично шлюбні відносини між ними припинені, шлюб існує лише формально і подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини.

Також у заяві вказувалось, що ними досягнуто згоди, що дитина залишиться проживати разом із батьком, оскільки мати не працює, не має матеріальних засобів для утримання дитини, позаяк, батько дитини має постійний та достатній дохід, займається вихованням дитини, має у власності житло, в якому створено належні умови для проживання дитини та її розвитку.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 2023 року заяву задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 10.11.2018 року у Надвірнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №301.

В іншій частині заяви відмовлено.

Рішення суду оскаржила заявник ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що суд порушив норму статті 160 СК України, яка визначає право батьків на визначення місця проживання дитини.

Наголошує, що згідно з законом, суд не має права залишати малолітню дитину з тим із батьків, який не має постійного доходу, а як зазначала в заяві ОСОБА_1 , вона ніде не працює і, як доказ, надала копію трудової книжки.

Звертає увагу, що орган опіки та піклування залучається у випадку, коли між батьками є спір, однак, в даному випадку спору немає і сторони самі визначили місце проживання дитини з батьком, крім того, порядок розгляду справи (вид провадження) обирав суд самостійно, без її відома, тому в такий же спосіб міг обрати позовний вид провадження і залучити орган опіки та піклування.

В судове засідання апеляційного суду заявники повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_2 не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.02.2024 року, є дата складення повного судового рішення 01.03.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 зареєстровано 10.11.2018 року Надвірнянським районним відділм державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №301, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 10.11.2018 року.

У шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявою про розірвання шлюбу заявники звернулись до суду в порядку окремого провадження на підставі статті 109 Сімейного кодексу (далі СК) України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей; за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

У Сімейному кодексі України дане питання врегульовано статтею 109.

Частиною першою статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з частиною другою статті 109 СК України, договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч.3 ст.109 СК України).

У ч.4 ст.109 СК України вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 109 СК України, подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким із них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Отже, нормою статті 109 СК України імперативно визначено, що спільна заява подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу подається до суду разом із письмовим договором, яким між батьками дитини в добровільному порядку (за взаємною згодою) вирішуються питання щодо місця проживання дитини, участі кожного із них в утриманні дитини, в тому числі, й шляхом стягнення аліментів з того із батьків, який проживає окремо від дитини, участі того з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, тощо.

З аналізу наведеної вище норми слід дійти висновку, що письмовим договором між батьками в такому випадку вирішуються питання, які стосуються, зокрема, виконання ними батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Інакше, за відсутності оформленого у встановленому законом порядку, шляхом укладення між батьками письмового договору, а по аліментах нотаріально посвідченого договору, щодо прав та обов`язків кожного із них по відношенню до своєї дитини після розірвання шлюбу, законом визначений інший порядок вирішення даного питання, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідною заявою (заявами) в порядку позовного провадження.

Отже, реалізація права подружжя, яке має дітей, на розірвання шлюбу судом за їх спільною заявою в порядку окремого провадження можлива лише за умови укладення цим подружжям угоди (письмового договору) про місце проживання дітей, про умови здійснення права (обов`язку) на особисте виховання дітей того з батьків, який буде проживати окремо, та про участь у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, який буде проживати окремо (аліментні зобов`язання).

Така умова, як подання письмового договору, що визначено статтею 109 СК України, заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при зверненні до суду із заявою про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження не дотримана, тому в суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення їхньої заяви.

Твердження заявника ОСОБА_1 в заяві та апеляційній скарзі про те, що дитина проживає з батьком, який фактично її виховує та утримує, не є достатньою підставою для розгляду спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження, оскільки окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Як зазначалось вище, при розгляді даної категорії справ в окремому провадженні суд повинен перевірити відповідність укладеного заявниками письмового договору інтересам дитини та пересвідчитися, що умови договору не порушують права дитини та засади рівності прав батьків по відношенню дитини.

Таким чином, законом визначено, що відсутність спору із наведених вище питань при розірванні судом шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, за правилами окремого провадження може бути підтверджено лише письмовим договором, укладеним цим подружжям, про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Неподання такого письмового договору при зверненні до суду із спільною заявою подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу виключає вирішення судом питання про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження та є підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

Доводи заявника ОСОБА_1 про те, що суд з власної ініціативи повинен був обрати вид провадження, в якому розглядати подану ними заяву, є безпідставними, оскільки згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального та процесуального права в повній мірі не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з наведених вище мотивів.

Ураховуючи вимоги процесуального закону про розподіл судових витрат та наслідки розгляду справи апеляційним судом й те, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги заявником ОСОБА_1 відстрочено за її клопотанням до ухвалення судового рішення в даній справі, із ОСОБА_1 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 805 грн. 20 коп., за ставкою, яка визначена підпунктами 4, 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дитину, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 805 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич