1Справа № 335/3178/23 2/335/728/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Савченко О.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Озерчука С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: вул. Перемоги, б. 107Б, м. Запоріжжя, клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження в цивільній справі за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,
ВСТАНОВИВ:
13.04.2023 Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.11.2021 по 31.01.2023 позивач надавав відповідачеві послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 72202841 від 01.11.2021 в нежитлове приміщення у підвалі та першому поверсі літ. А-9 за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 270 515,62 грн. Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Оплату за надані послуги відповідач не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості загальним розміром 270 515,62 грн., а також судовий збір.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2023 задоволено позов концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 270 515,62 грн.
22.09.2023 відповідач (заявник) у справі ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою суду від 08.12.2023 скасоване заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2023 та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 31.01.2024 на 13:00 год.
25.01.2024 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки приміщення, з приводу якого позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги, використовується ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем з метою здійснення підприємницької діяльності. Договір № 100875 купівлі-продажу теплової енергії й гарячої води від 01.01.2007 та додаткова угода від 22.01.2016 до вказаного договору укладена між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , тобто сторонами договору є два суб`єкти підприємницької діяльності.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання та закриття провадження у справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, направила до суду свого представника.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання відповідача про закриття провадження у справі.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи в межах вирішуваного питання, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснює різні види економічної діяльності.
Відповідач ОСОБА_2 є власницею нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з 13.10.2005, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2023 № 322145117 (а.с. 11).
В матеріалах справи наявні рахунки на оплату послуг, що виставлені Концерном «Міські теплові мережі» відповідачу на адресу нежитлового приміщення.
З матеріалів справи випливає, що правовідносини між сторонами регулювались договором № 100875 купівлі-продажу теплової енергії й гарячої води від 01.01.2007 та додатковою угодою від 22.01.2016 до вказаного договору, що укладені між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП ОСОБА_2 (а.с. 66). Тобто, сторонами договору є юридична особа та фізична особа-підприємець.
У той же час, як зазначено в позовній заяві, позивач вважає укладеним типовий індивідуальний договір № 72202841 від 01.11.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , нежиле приміщення у підвалі та першому поверсі літ А-9, прим. 301, між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2 . У той же час, відповідач заперечує факт укладення цього договору, вважаючи, що спірні відносини врегульовано саме договором № 100875.
Разом із тим, станом на час звернення позивача до суду із даним позовом та розгляду справи судом, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 65).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).
Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.
Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).
Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_2 , даний спір належить до господарської юрисдикції.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у таких постановах: від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19), від 09 листопада 2021 року у справі 3 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) зазначено, що за змістом частин першої та третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, Верховний Суд в постанові від 12 січня 2022 року у справі № 335/5044/21.
Таким чином, з матеріалів справи однозначно випливає, що позовні вимоги випливають з господарських відносин між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем, що виникли на підставі відповідного договору.
Окремо суд вважає за необхідне також звернути увагу на те, під час розгляду справи підлягають встановленню обставини щодо чинності договору № 100875 купівлі-продажу теплової енергії й гарячої води від 01.01.2007 та додатковою угодою від 22.01.2016 до вказаного договору, що укладені між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП ОСОБА_2 , та щодо укладення у подальшому договору між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2 як фізичною особою типового договору від 01.11.2021, що неможливо здійснити в порядку цивільного судочинства з огляду на господарський характер даних правовідносин.
Отже, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому, клопотання відповідача суд вважає обґрунтованим, з огляду на що вважає за можливе закрити провадження у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, провадження у справі слід закрити, роз`яснивши позивачеві, що розгляд справи має здійснюватися в порядку господарського судочинства.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 187, 255, 260, 261 ЦПК України, суддя
Клопотання відповідача ОСОБА_2 задовольнити.
Закрити провадження в цивільній справі за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
Роз`яснити концерну «Міські теплові мережі», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 31 січня 2024 року.
Повний текст ухвали складено 05 лютого 2024 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Суддя А.В. Шалагінова