КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/5157/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Плахотнюк К.Г.

Провадження №22-ц/824/951/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

30 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року в справі за позовом Акціонерного Товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

01.04.2016 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 56 826 доларів США 34 центи заборгованості за договором кредиту № 380/422/07-А від 14.05.2007, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 становить 1 335 666 грн. 98 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що 14.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 380/422/07-А за умовами якого ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26 510 США 00 центів, зі сплатою 12,5 відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 13.05.2014.

Кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi, модель Galant, рік випуску 2007, згідно з договором купівлі-продажу № 103 від 12.04.2007, укладеним з ТОВ «Автоград».

В якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 14.05.2007 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 04/П-273, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати солідарно з ОСОБА_1 за виконання останнім умов, щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту № 380/422/07-А від 14.05.2007.

Зобов`язання за кредитним договором не виконуються належним чином у зв`язку з чим станом на 12.01.2016 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 56 826, 34 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 становить 1 335 666, 98 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом тобто основного боргу у розмірі - 20 173, 50 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 року становить 474 165, 31 грн.; суми заборгованості за відсотками - 19 217, 99 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 року становить 451 706, 72 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10 462, 20 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 становить 245 907, 40 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6 972, 64 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 становить 163 887, 56 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року позовні вимоги акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернувшись до суду з позовом 01.04.2016 ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строк позовної давності. Сплинув і шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, що встановлений ст. 559 ЦК України, а тому є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 08 серпня 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що 14.05.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 380/422/07-А на умовах якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 26 510,00 доларів США з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних зі строком повернення останньої його частини у сумі 282, 00 доларів США не пізніше 13 травня 2014 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до з позовом до суду 01.04.2016, а останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 03.03.2009.

Посилалось на постанову Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13, в якій йде мова про те що строк позовної давності визначається відносно кожного платежу.

Вважає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовну давність слід обчислювати, окремо по кожному простроченому платежу; несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до п.6.6 Договору поруки, цей договір набирає чинності, а також всі права та обов`язки Сторін за цим договором виникають з моменту укладення цього Договору та припиняються повним виконанням забезпечених порукою зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених законами України.

З огляду до п.1.2 Договору поруки ОСОБА_2 зобов`язувався забезпечити повернення отриманого за Договором кредиту в порядку встановленого у графіку платежів.

ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у стягненні заборгованості в той час як відповідно до сформованої судової практики позивач має законне право на стягнення розміру несплачених до моменту звернення кредитора до суду платежів у межах позовної давності по кожному із платежів. Суд першої інстанції не надав належної уваги зазначеним обставинам і нормам процесуального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав вважати строк позовної давності повністю пропущеним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи в судове засідання також не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

30 січня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано клопотання про відкладення судового засідання, не вказавши поважності причини неявки та не надавши доказів неможливості прибуття в судове засідання.

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 380/422/07-А.

ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування грошові кошти в сумі 26 510 США 00 центів, зі сплатою 12, 5 відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 13.05.2014.

Кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi, модель Galant, рік випуску 2007, згідно з договором купівлі-продажу № 103 від 12.04.2007 року, укладеним з ТОВ «Автоград».

В якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 14.05.2007 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 04/П-273, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати солідарно ОСОБА_1 за виконання останнім умов, щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту № 380/422/07-А від 14.05.2007 року.

Зобов`язання за кредитним договором не виконуються належним чином у зв`язку з чим станом на 12.01.2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 56 826, 34 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 року становить 1 335 666, 98 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом тобто основного боргу у розмірі - 20 173, 50 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 року становить 474 165, 31 грн.; суми заборгованості за відсотками - 19 217, 99 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 року становить 451 706, 72 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10 462, 20 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 становить 245 907, 40 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6 972, 64 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 12.01.2016 року становить 163 887, 56 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегією суддів встановлено, що 14.05.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 380/422/07-А. ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26 510 США 00 центів, зі сплатою 12, 5 відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 13.05.2014.

В якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 14.05.2007 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 04/П-273, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати солідарно ОСОБА_1 за виконання останнім умов, щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту № 380/422/07-А від 14.05.2007.

Зобов`язання за кредитним договором не виконуються належним чином.

Відповідно до графіку платежів з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість у межах трирічного строку позовної давності за платежами з квітня 2013 року по травня 2014 року (у межах строку позовної давності) відповідачем мало бути сплачено 4108 дол. США заборгованість за кредитом, однак позивачем нараховано 20173,50 грн., що не відповідає матеріалам справи, умовам укладеного кредитного договору, так як строк дії договору визначений до травня 2014 року та в межах строку позовної давності підлягає стягненню не вся сума, тому доданий до позовної заяви розрахунок не може вважатися вірним.

Заборгованість за попередніми платежами задоволенню не підлягають з підстав спливу строку позовної давності для пред`явлення позову за цими вимогами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку та графіку платежів з квітня 2013 року по травня 2014 року (у межах строку позовної давності) відповідачем мало бути сплачено 613,84 дол. США (у межах строку позовної давності) відсотків річних за кредитом, однак позивачем нараховано 19217,99 заборгованості за відсотками, що не відповідає матеріалам справи, умовам укладеного кредитного договору, при цьому нарахування відсотків річних після закінчення строку дії кредитного договору забороняється.

Матеріалами справи встановлено, що 14.05.2007 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 04/П-273, відповідно до умов якого, а саме пунктів 1.1., 1.2., 3.1. та підпунктів 3.1.1., 3.1.2. поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником його обов`язків, що випливають з укладеного між позичальником та кредитором договору кредиту № 380/422/07-А від 14.05.2007 року, зокрема, обов`язків щодо повернення кредиту, виплати процентів за кредитом, комісій, неустойки (штрафів та пені) в розмірі та на умовах, визначених договором кредиту, а також відшкодування витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за договором кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов`язків за договором кредиту в порядку черговості, встановленої договором кредиту; зміст та розмір забезпечення порукою зобов`язань: повернення позичальником кредиту, отриманого за договором кредиту в сумі 26 510, 00 доларів США (двадцять шість тисяч п`ятсот десять доларів США 00 центів), на умовах останнього, але до двадцятого числа (включно) кожного місяця, згідно з наступним графіком; кінцевим терміном повернення останньої його частини в сумі 282, 00 долари США (двісті вісімдесят два долари США 00 центів) не пізніше тринадцятого травня 2014 року, або достроково відповідно до умов договору кредиту та/або договорів, що забезпечують чи забезпечуватимуть виконання позичальником його обов`язків за договором кредиту, та/або чинного законодавства України; виплата позичальником процентів за кредитом за договором кредиту, на умовах останнього, у розмірі 12,50 % річних та комісій, визначених договором кредиту, на умовах останнього; сплата позичальником неустойки (штрафів та пені), визначеної договором кредиту, на умовах останнього; відшкодування позичальником витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за договором кредиту, та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов`язків за договором кредиту; поручитель зобов`язується протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про порушення будь-якого обов`язку з забезпечених порукою зобов`язань виконати відповідний обов`язок шляхом перерахування на рахунок кредитора № НОМЕР_3; НОМЕР_1 в Київській обласній філії кредитора або на рахунок кредитора, вказаний у відповідному повідомленні, необхідних сум грошових коштів; у порядку порушення будь-якого обов`язку з забезпечених порукою зобов`язань відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення (а.с. 6).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Поручитель боржника посилається на те, що при зверненні до суду із даним позовом банк пропустив строк звернення з до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору поруки установлений умовами такого договору, і діє до 13 травня 2014 року. Позивач же звернувся з позовом до поручителя в 2016 році, тобто з пропускам строку, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у правовій позиції у справі №6-61цс14.

Колегією суддів встановлено, що строк дії вказаного кредитного договору встановлено до 13 травня 2014 року, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, а так як банк подав позовну заяву 1 квітня 2016, тобто в межах строку позовної давності, що стосується вимог щодо боржника.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Укрсоцбанк» правовідносини виникли внаслідок укладання договору кредиту. Такий договір ґрунтується на положеннях, зокрема, ст. 626 ЦК України. Позивач звернувся до суду у строк визначений законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що при перегляді справи колегія суддів, виходить із наявних у матеріалах справи заперечень відповідача, відповідно до змісту яких останні не спростував факт наявності заборгованості та не надав свого розрахунку. А тому вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості задоволенню не підлягають.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши про те, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

З урахувавши конкретні обставин цієї справи, виходячи зі збалансованості інтересів обох сторін, користуючись наданим суду законом правом на зменшення розміру штрафних санкцій, дійшли єдиного висновку про наявність підстав для стягнення пені, що підлягає стягненню з відповідача, та про відсутність підстав для стягнення пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Крім того, як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-1672цс16, відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не направлялась вимога про дострокове погашення заборгованості.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає неналежними та такими, що не заслуговую уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст.374 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства «СЕНС БАНК», (, місто Київ, вул. Велика Васильківська, 100), заборгованість по кредитному договору №380/422/07-А від 14.05.2007 року, у розмірі 5046,04 дол. США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 4108 дол. США, заборгованість за відсотками - 324, 20 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 613,84 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 30.01.2024 року становить 184 685,06 (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства «СЕНС БАНК», (, місто Київ, вул. Велика Васильківська, 4 447,65 (чотири тисячі чотириста сорок сім) грн в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко