2/479/137/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2024 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Репушевської О.В.;

за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Криве Озеро в порядку загального позовного провадження цивільну справу №479/1603/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю,

у ч а с н и к и с п р а в и:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Сігнаєвський А.О., за ордером серія ВН №1306226 від 24 листопада 2023 року,

відповідач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

Позивач в особі представника звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 26 травня 2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1051. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони перестали знаходити взаєморозуміння та мають різні погляди на життя, тому з березня 2022 року сторони перестали вести спільний побут та проживають окремо. Сімейно - шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, а сам шлюб носить формальний характер. Крім того, позивач також просить суд залишити проживати неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 ..

Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явився, надіслав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні.

Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 травня 2017 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1051, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого зареєстрований 26 травня 2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 26 травня 2017 року, актовий запис №1051(а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 13 липня 2017 року (а.с.7).

Причиною розпаду сім`ї послужило те, що сторони з 07 березня 2022 року не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, кожен з них живе своїм життям.

Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати.

Згідно положень ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відомостей про бажання позивача змінити своє прізвище після розлучення в суді немає, а тому суд не вирішує дане питання.

Одночасно з вимогою про розірвання шлюбу позивач заявив про залишення проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2017 року народження, разом із матір`ю. При цьому, представник позивача посилався на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, згідно якої за загальним правилом, при відсутності спору між батьками з ким будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з одним із батьків одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Положеннями ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно положень ст.161 СК України, в свою чергу, врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини в разі наявності спору між батьками.

Так, відповідно положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, з аналізу вищевказаних норм Сімейного кодексу України можна дійти висновку про те, що в разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, а судом лише за наявності між батьками спору.

З позовної заяви вбачається, що з березня 2022 року, тобто з часу припинення шлюбних відносин між сторонами та їх окремого проживання, дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, і за цей час питання про зміну або визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , як з боку матері так і з боку батька не порушувалось. Більш того, в матеріалах справи наявна заява відповідача про визнання позовних вимог.

Вказані обставини свідчать про те, що сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 за місцем її постійного проживання разом із матір`ю.

Процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору між батьками із залученням суду не існує.

І це узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.ст.5,4 ЦПК України). Іншими словами, захист прав особи судом здійснюється у разі їх порушення.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, на яку посилався представник позивача як на підставу для задоволення вимоги про залишення проживання дитини з матір`ю одночасно з вирішенням вимоги про розірвання шлюбу, Верховний Суд висловився про те, що за відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини, цей спір судом не вирішується. І це узгоджується з положеннями ст.ст.160, 161 СК України. Нормами Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, не передбачено вирішення питання про залишення проживання дитини, а передбачено лише вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Сутність та правову природу поняття "залишення проживання дитини", правові наслідки, які воно створює для сторін, відмінність вищевказаних понять Верховний Суд не досліджував, не надавав цьому відповідної правової оцінки. А тому, на переконання суду, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини чи залишення проживання дитини спірність правових норм відсутня, посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, є необґрунтованим.

Положеннями п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що неповнолітній ОСОБА_3 , постійно проживає разом із матір`ю і це питання врегульовано самими сторонами, суд приходить до висновку про відсутність предмета спору, а отже вимога позивача про залишення проживання дитини із матір`ю унеможливлює її вирішення по суті, оскільки цим неможливо досягти завдання цивільного судочинства ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 носить формальний характер, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Тому, згідно положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині вимог позивача про залишення проживання дитини разом із матір`ю, провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 77, 81, 255, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст.104, 105,110,112, 160, 161 СК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 26 травня 2017 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1051, - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище, набуте під час шлюбу - " ОСОБА_4 ".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн..

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимоги вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю - закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 22 лютого 2024 року.

Суддя :