Справа № 236/227/22
Провадження № 2/202/1349/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

08 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати,-

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2022 року на адресу Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця». 17.03.2017 року начальником структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» видано наказ № 236/ДНД від 17.03.2017 року «Про встановлення простою». Даним наказом встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 20.30.2017 року та зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові за час простою згідно графіку роботи.

28.04.2017 року першим заступником начальника Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» видано наказ №645-113-1 від 28.04.2017 року «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця» яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників, відповідно до вимог чинного законодавства з 17.07.2017 року. 05.05.2017 року позивачу видано повідомлення про ліквідацію та виведення зі штатного розпису його посади. Наказом в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» № 1352/ДН-ОС від 06.06.2017 року з позивачем припинено трудовий договір (контракт) з 07.06.2017 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з розрахунковими листами й виданої відповідачем довідки, загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати складає 11034,63 грн.

Таким чином, Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Донецька залізниця» порушено строки виплати суми заробітної плати, встановлених чинним законодавством, що призвело до порушення прав працівника, а тому відповідач повинен також виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів в загальному розмірі 4453,83 гривень.

Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11034,63 гривень та компенсацію втрати частини грошових доходів в сумі 4453,83 гривень.

Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 січня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 20 травня 2022 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 року, для розгляду цивільної справи № 236/227/22, визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 31 жовтня 2023 року справу прийнято до спрощеного позовного провадження.

01 грудня 2023 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаургашвілі А.А. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, м. Луганськ у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст.341 КК України.

Окрім того, науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, яка непідконтрольна українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань, передбачених ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

Отже, відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Науково-Правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. У зв`язку з чим вважає, що відсутня вина відповідача у нездійснення виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року , в тому числі і про наявність після 20.03.2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання АТ «Укрзалізниця» своїх обов`язків перед позивачем.

Також, у позовній заяві не вказано особистого рахунка позивача, який мешкає на непідконтрольній Україні території, що ускладнює виконання рішення суду, при винесенні позитивного для позивача рішення.

Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України щодо подачі відповіді на відзив, позивач не скористався.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетроська від 26 січня 2024 року задоволено клопотання Витребувано у Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та у Головного управління пенсійного фонду України В Донецькій області, відповідний перелік документів та інформації.

В судове засідання позивач не з`явився, натомість представник позивача адвокат Лаврищев В.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що просить розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Судом встановлено, що, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 26.07.2016 року працював на посаді слюсара 5 розряду виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,

Відповідно до наказу (Розпорядження) № 1352/ДН-ОС від 06.06.2017 року про припинення трудового договору (контракту), виданого в.о. начальника Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 з 07.06.2017 року звільнено з посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

В наказі про припинення трудового договору зазначено про надання ОСОБА_1 компенсації за 22 дні невикористаної відпустки.

Дані обставинити не оспорювались відповідачем в ході розгляду справи по суті.

Довідкою про доходи, виданою в.о.начальника дирекції та начальником ФЕВ виробничого підрозділу ТЧ Ясинувата структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та розрахунком заробітної плати за березень-червень 2017 року, наданих ОСОБА_1 підтверджується, що при звільненні, позивачу не виплачена заробітна плата у загальному розмірі 11034,63 гривень, з яких податок з доходів фізичних осіб складає 1986,23 гривень.

На підставі Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року № 4442-4 і постанови Кабінету міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 200 від 25 червня 2014 року, Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття в Регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано на АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала усіх належних їй платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідач не надав будь-яких доказів, які спростували б зазначену заборгованість з оплати праці, факту перебування з позивачем у трудових відносинах та його звільнення.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо недостовірності відомостей, викладених в довідці про доходи ОСОБА_1 , виданої за підписів начальника дирекції та начальника ФЕВ, в розрахункових листках (табулярах) за березень-червень 2017 рок, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових. Відповідач не надав суду доказів, що на час складання цих документів відповідні посадові особи не мали на це повноважень.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Згідно з наданими позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахунковими листками (табуляграми) за період з березня по червень 2017 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових.

Також, у наказі відповідача № 1352/ДН-ОС від 06.06.2017 про звільнення позивача за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, зазначено, що ОСОБА_1 , при звільненні підлягає до виплати компенсація за 22 дні невикористаної відпуски.

Тобто, відповідач визнав право позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Таким чином, при звільненні позивача у червні 2017 року йому не була виплачена компенсація за 22 днів невикористаної відпустки.

Оспорюючи вину відповідача у нездійсненні розрахунку, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що з 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування та виплата заробітної плати припинено. Також відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Так, відповідач не довів обставин, які унеможливлювали своєчасно виплатити позивачу належні їй при звільненні суми. Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є належним доказом наявності форс-мажорних обставин, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, а сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідач не надав.

Окрім того, у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19, провадження № 12-56гс21, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця, то стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не може застосовуватись до правовідносин щодо виплати заробітної плати.

Безпідставними є посилання представника відповідача на необхідність застосування до даних правовідносин позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 23.03.2016р. по справах №6-364цс16, №6-365цс16, оскільки під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19.

Також, аналіз норм статі 116 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів.

Зазначений висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16.

Таким чином, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі (зокрема за період з березня 2017 року по червень 2017 року), у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Таким чином, ОСОБА_1 підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня по червень 2017 року розмір якої до утримання податків та інших обов`язкових платежів складає 11034,63 гривень, з яких: 2210,40 гривень за березень 2017 року; 1915,93 гривень за квітень 2017 року; 2538,61 гривень за травень 2017 року; 4369,69 гривень за червень 2017 року (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку). Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення відповідач до суду не надав, а тому з урахуванням принципу дистозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд доходить висновку про необхідність задоволення цієї частини позову в межах заявлених вимог.

Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, що відповідач своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, зокрема не виплатив їй заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України повинен сплатити компенсацію позивачу втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №15921.02.2001 №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 № 958 та від 31.03.2003 № 430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін ("індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.

Розмір компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати за березень-ервень 2016 року) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін, позивач розраховує станом на грудень 2021 року включно.

Враховуючи, що наданий стороною позивача розрахунок здійснений з порушенням вимог вищезазначеного Порядку (з урахуванням нарахованої, але не виплаченої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів), то судом самостійно здійснено такий розрахунок й встановлено, що загальний розмір компенсації складає 3541,61 гривень, з яких:

- за березень 2017 року 762,83 гривень (1757,67 гривень х 0,434 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по грудень 2021 року);

- за квітень 2017 року 641,40 гривень (1523,51 гривень х 0,421 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по грудень 2021 року);

- за травень 2017 року 813,52 гривень (2018,66 гривень х 0,403 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по грудень 2021 року);

- за червень 2017 року 1323,86 гривень (3474,70 гривень х 0,381 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по грудень 2021 року);

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, на теперішній час, заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу (заробітної плати за березень-червень 2016 року) у зв`язку із порушенням строків їх виплати, яка станом грудень 2021 року, складає 3541,61 гривень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати розмір якої до урахуванням податків та інших обов`язкових платежів складає 11034,63 гривень та грошової компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 3541,61 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Таим чином, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 992,40 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», , юридична адреса: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість, що складається з:

-заборгованість по заробітній платі за період з березня по червень 2017 року, розмір якої до утримання податків та інших обов`язкових платежів складає 11034,63 гривень, з яких: 2210,40 гривень за березень 2017 року; 1915,93 гривень за квітень 2017 року; 2538,61 гривень за травень 2017 року; 4369,69 гривень за червень 2017 року (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку);

-компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 3541,61 гривень.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця», при виплаті ОСОБА_1 , утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський