Ухвала

Іменем України

23 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 753/11391/23

провадження № 61-837ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року у складі судді: Кулика С. В., та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировської О. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Степанової Аліни Володимирівни, стягувач - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Степанової А. В.

Скарга мотивована тим, що 02 серпня 2008 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , який 03 грудня 2018 року був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Від спільного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на кожного з дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з 16 травня 2016 року та до досягнення дітьми повнолітня.

ОСОБА_1 у скарзі зазначав, що починаючи з 16 травня 2016 року станом на дату подачі вказаної скарги ОСОБА_1 своєчасно сплачував аліменти на користь своїх дітей в повному обсязі.

24 січня 2023 року стягувач звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн та неустойки (пені) у розмірі 121 822,73 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року було частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 121 822,73 грн були залишені без задоволення, а розмір стягнутої пені з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 був зменшений до 30 000,00 грн.

Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_1 стало відомо, що Головним державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві Степановою А. В. було здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами у розмірі 121 822,73 грн. В основу розрахунку був покладений середній розмір заробітної плати по регіону. З зазначеним розрахунком ОСОБА_1 не згоден, оскільки здійснював сплату аліментів відповідно до рішення суду, а саме сплачував суму не меншу 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Окремо ОСОБА_1 зазначив, що до 29 вересня 2020 року він працював у ТОВ «КПМГ-Україна» та сплачував аліменти більш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Згідно наказу № 237-к від 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «КПМГ-Україна» за власним бажанням. Також вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народився син від цивільної дружини ОСОБА_6 , що суттєво впливає на його матеріальний стан. Крім того зазначив, що державний виконавець в порушення статті 74 «Закону України» не повідомляв боржника про необхідність сплачувати аліменти в розмірі більшому ніж встановленому рішенням суду. Підтвердив, що починаючи з 19 листопада 2020 року почав сплачувати аліменти вже в значно меншій сумі, але відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року. Тому вважає перерахунок заборгованості здійснений державним виконавцем неправомірно.

ОСОБА_1 просив:

визнати дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Степанової А. В. щодо складення довідки про заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 17 листопада 2022 року неправомірними;

зобов`язати головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Степанову А. В. скасувати заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 121 822,73 грн, яка встановлена згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 листопада 2022 року, складеного головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

поновлюючи строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця та відмовляючи в задоволені скарги суд першої інстанції вказував, що оскільки про існування заборгованості ОСОБА_1 дізнався під час розгляду справи у Київському апеляційному суді 23 червня 2023 року, а тому причини пропуску є поважними, однак доводи представника скаржника щодо відсутності у ОСОБА_1 заборгованості не обґрунтовані, тому у задоволенні скарги слід відмовити;

державний виконавець здійснював нарахування заборгованості відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України, належних доказів на підтвердження того, що державний виконавець при здійсненні спірного розрахунку не дотримався вимог законодавства матеріали справи не містять;

згідно матеріалів виконавчого провадження відповідно до виконавчого листа адреса мешкання ОСОБА_1 , зазначена: АДРЕСА_1 , на яку здійснювалось відправлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунки заборгованості. Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві від 30 серпня 2021 року було зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Однак декларацію про доходи та майно ОСОБА_1 до державного виконавця подано не було. ОСОБА_1 неодноразово державним виконавцем на адресу останнього направлялись розрахунки заборгованості, а саме: від 10 вересня 2021 року, 21 лютого 2022 року, 05 травня 2022 року, 07 червня 2022 року, 16 вересня 2022 року, 17 листопада 2022 року та 15 лютого 2023 року, проте дій з боку боржника на спростування заборгованості та підтвердження своєчасної сплати аліментів матеріали виконавчого провадження не містять. Інформація про працевлаштування скаржника в ньому відсутня і така державному виконавцю на час відкриття провадження не повідомлялася;

суд враховував, що після звільнення 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 з ТОВ «КПМГ-Україна» у останнього змінився майновий стан, внаслідок чого він відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» повинен був надати державному виконавцю декларацію про доходи та майно, проте цього не зробив;

аналізуючи виписки по рахункам ОСОБА_3 суд зазначив, що платежі по аліментам здійснювались не завжди своєчасно, внаслідок чого виникла заборгованість.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

висновок суду першої інстанції про правомірне нарахування заборгованості є правильним, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права;

апеляційний суд зазначив, що відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Частиною другою статті 195 СК України чітко визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості;

апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не заперечував той факт, що з вересня 2020 року не працював та на підтвердження вказаних обставин надавав державному виконавцю копію трудової книжки, копію довідки з Пенсійного фонду та копію індивідуального плану з працевлаштування. Також ОСОБА_1 не надавав виконавцю доказів свого працевлаштування та отримання відповідного заробітку (доходу), а також боржником не заперечувався той факт, що наразі він не працевлаштований, відтак апеляційний суд зробив висновок про те, що державний виконавець, діючи відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та в межах своїх повноважень, правомірно здійснив розрахунок заборгованості за аліментами на підставі частини другої статті 195 СК України, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості;

апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець самостійно збільшила розмір аліментів, які стягуються за рішенням, як безпідставні. Оскільки ні боржником, ні його представником не наведено жодної об`єктивної поважної причини, з якої він на протязі тривалого часу не працевлаштований, що свідчить про те, що останній не працює, будучи переконаним, що в такому випадку розмір аліментів, який він буде зобов`язаний платити має бути мінімальним. Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 помилково вважає, що у разі відсутності у нього доходу розмір аліментів має визначатись сумою не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки відсутність доходів не надає боржнику право сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, встановленому СК України - 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки не ґрунтується на вимогах статті 183 СК України, згідно якої аліменти визначаються саме у частці від доходу платника аліментів, і статті 195 СК України, якою у разі відсутності заробітної плати такий доходів передбачений в якості обчислення заборгованості за аліментами дорівнює розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості;

щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що стягувач не зверталась до боржника із повідомленням, що їй не вистачає коштів на утримання дітей, то суд відхилив їх як необґрунтовані та безпідставні, так як закон не вимагає такого повідомлення. Окрім того обов`язком боржника є виконання рішення суду, незалежно від того, чи має стягувач власні кошти на утримання дітей;

оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, скаржник не довів порушення його прав, а також не довів, що виконавець діяв не в межах повноважень та з порушенням вимог закону, апеляційний суд зробив висновок про те, що суд першої інстанції керуючись частиною третьою статті 451 ЦПК України правомірно відмовив в задоволенні скарги.

ОСОБА_1 14 січня 2024 року через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року (повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року).

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 02 лютого 2024 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

судами була порушена конституційна гарантія реалізації в Україні принципу обов`язковості судового рішення. 01 липня 2016 року було прийнято рішення Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/9285/16-ц щодо визначення умов та суми стягнення аліментів, яке ні ким не скасовувалось і яке є чинним. Відповідно до зазначеного рішення з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь стягувача на дітей у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на кожного з дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з 16 травня 2016 року і до досягнення повноліття кожним із дітей;

тому перерахунок розміру заборгованості за аліментами, здійснений державним виконавцем, особі, яка не має реальної заборгованості перед стягувачем по сплаті аліментів, є здирництвом коштів з ОСОБА_1 і це за умови, що виконавцю достеменно відомо про прибутки ОСОБА_1 і про те що він є безробітним;

суди не надали оцінку наданим доказам, що доводять факт погіршення матеріального стану і ця обставина не може слугувати підставою для збільшення розміру аліментів;

ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений державним виконавцем про зміну розміру сплати аліментів, тобто про зміну рішення суду. Тобто, попередніми судами не було дано оцінки не виконання державним виконавцем вимог закону, що визначені в частині четвертій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», де чітко передбачено, що державний виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості;

суди попередній інстанцій не надали оцінки тому факту, що стягувач та державний виконавець не звертались до ОСОБА_1 з вимогою, щодо збільшення суми аліментів.

суди попередніх інстанцій не взяли до уваги значного погіршення матеріального стану ОСОБА_1 , тобто про те що він є безробітним, на утриманні перебуває дитина від іншої дружини, і навіть за таких умов сплачує аліменти за умов визначених рішенням Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/9285/16-ц.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди на підставі свідоцтва про народження від 16 червня 2009 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суди на підставі свідоцтва про народження від 30 грудня 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на кожного з дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину, відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2016 року і до досягнення повноліття кожним із дітей.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 14 серпня 2020 року, виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), народився ОСОБА_7 , батьками якого є ОСОБА_1 , та ОСОБА_8 .

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з ТОВ «КПМГ-Україна» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Києва) Бойчука М. О. 30 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) на кожного з дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 16 травня 2016 року і до досягнення повноліття кожним із дітей. Зазначеною постановою було зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого Дарницьким відділом державної виконавчої служби у м. Києві станом на 15 лютого 2023 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 складає 121 822,73 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн та неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 121 822,73 грн.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів скасовано та ухвалене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 121 822,73 грн було залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів було змінено та зменшено розмір стягнутої пені з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 до 30 000,00 грн.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Визначення суми заборгованість зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України (частина третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16 (провадження № 61-15882св20) вказано, що:

«заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 572/2303/19 (провадження № 61-407св20) вказано, що:

«відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що матеріалами виконавчого провадження підтверджена наявність певного боргу по аліментам з боку заявника, а останній не був позбавлений подати такі докази на спростування наявного у виконавчому провадженні розрахунку, проте належними та допустимими доказами не спростував, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що: після звільнення 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 з ТОВ «КПМГ-Україна» у останнього змінився майновий стан, внаслідок чого він відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» повинен був надати державному виконавцю декларацію про доходи та майно, проте цього не зробив; ОСОБА_1 з вересня 2020 року не працював, доказів свого працевлаштування та отримання відповідного заробітку (доходу) державному виконавцю не надавав; платежі по аліментам здійснювались ОСОБА_1 не завжди своєчасно, внаслідок чого виникла заборгованість.

Встановивши, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Степановою А. В., є законним та обґрунтованим, таким, що складений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України і відповідає положенням абзацу першого частини другої статті 195 СК України, як такий, що визначений виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник не працював на час виникнення заборгованості, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно відмовив у задоволенні скарги.

Аргумент касаційної скарги про те, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є безробітним, а тому розмір аліментів на дітей має бути відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у справі № 753/9285/16-ц, тобто не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є необґрунтованим, оскільки на підставі статті 183 СК України аліменти визначено судом саме у частці від доходу платника аліментів.

Аргумент касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 в порушення частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» не був належним чином повідомлений державним виконавцем про розрахунок заборгованості є безпідставними та спростовується встановленими судами обставинами, а саме тим, що державним виконавцем неодноразово на адресу боржника ОСОБА_1 направлялись розрахунки заборгованості за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Степанової Аліни Володимирівни, стягувач - ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков