Справа № 276/2649/23
Провадження по справі №2/276/61/24
06 березня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М.
за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення у квартиру та видачі їй ключів від замка вхідних дверей.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті, вона як донька спадкодавиці, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Другою Коростенською державною нотаріальною конторою 23.08.2023 року за реєстром №1155 успадкувала за заповітом 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем 1/4 обов`язкової частки у спадщині є відповідач ОСОБА_2 , який свідоцтво про право на спадщину до цього часу так і не отримав. Проте вільно володіти та користуватись належними їй на праві власності 3/4 частинами квартири вона не має змоги, оскільки останній на грунті особистих неприязних відносин перешкоджає їй у здійснення права на проживання в даній квартирі. Відповідач змінив вхідні замки, ключі не надає, тим самим не надає доступу до належної їй частини житлової площі, до квартири її не впускає, двері не відчиняє, уникає будь-яких контактів. Натомість впустив проживати в квартиру сторонню особу, за комунальні платежі довгий час не платить. Тому вважає, що відповідача слід зобов`язати усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою, шляхом її вселення у дану квартиру.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.12.2023 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.01.2024 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення по справі не висловила заперечення.
Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 4 частини 8 та частини 11 статті 128 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою «адресат відсутній» та розміщеним оголошенням про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву чи зустрічну позовну заяву до суду не подав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої Коростенської державної нотаріальної контори 23.08.2023 року за реєстром №1155, слідує, що ОСОБА_1 успадкувала від ОСОБА_3 за заповітом 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 343921032 від 23.08.2023, ОСОБА_1 належить право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
Технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , 11.07.2023 року виготовлено на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно копії листа Коростенського РУП в Житомирській області слідує, що 23.08.2023 року співмешканець її мами ОСОБА_2 вчиняє відносно ОСОБА_1 економічне ( не пускає в будинок) та психологічне (погрожує) домашнє насильство в сім`ї.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданою Іршанською селищною радою за №330/08-10 від 30.10.2023 року та листа-прохання від 02.11.2023 року слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 та має заборгованість за комунальні послуги.
Згідно довідки Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області №329/08-10 від 30.10.2023 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на день смерті та 6 місяців по тому з нею був зареєстрований: гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Отже, судом встановлено, що позивачу та відповідачу на даний час на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідно, сторони мають право володіння, користування та розпорядження відповідною часткою у спірній квартирі.
Позивач зазначає, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні належним їй майном. У зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно дост. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.317, ч. 1 ст.319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною першоюстатті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. ст.150,155 ЖК України,громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 310/9577/19, згідно з яким у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування нею своєю власністю.
З наданих письмових доказів є очевидним, що характер порушеного права полягає у відсутності у позивача доступу до квартири. Відповідно, саме ця обставина підлягає доказуванню і саме у спосіб відновлення цього доступу шляхом усунення перешкод та вселення позивача відбувається захист порушеного права.
Як на підставу задоволення своїх позовних вимог, позивач вказала на те, що вона не має можливості потрапити у належне їй майно, розпоряджатись ним та вільно користуватись, оскільки відповідач доступу до житлового приміщення не надає, замки змінені, у квартирі проживають сторонні люди.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
За наведених вище обставин характер порушеного права полягає у відсутності доступу до квартири. Відповідно, саме ця обставина підлягає доказуванню і саме у спосіб відновлення цього доступу шляхом усунення перешкод та вселення позивача відбувається захист порушеного права.
Тому, суд визнає позов обґрунтованим та ухвалює рішення про його задоволення повністю.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.
Керуючись ст.ст. 12, 223, 263-265,268, 280, 281 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення- задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в коритсуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 у вказану квартиру та видачі їй ключів від замка вхідних дверей квартири.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073 ( одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач : ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя А.М.Збаражський