ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/283/23 Головуючий суддя І інстанції Масло С. П.
Провадження № 22-ц/818/153/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.П., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остапенко Світлани Юріївни на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2023 року, по справі № 612/283/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив: 1) стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 38639,62 грн. для відновлення автомобіля; 2) відшкодувати йому за рахунок ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 08.03.2023 року ОСОБА_3 , його зять, залишив автомобіль Volkswagen Tiguan ДНЗ НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить позивачу ОСОБА_1 , біля автомобіля ОСОБА_4 . Згодом він виявив, що вказаний автомобіль має механічні пошкодження у виді подряпин на капоті автомобіля, на правій фарі та бампері. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 завдав шкоди його автомобілю оскільки він йому повідомив, що автомобіль позивача знаходиться на території його домоволодіння та заважає. В зв`язку з цим фактом позивач безрезультатно звертався до суду з відповідною заявою до відділу поліції, звідки отримав відповідь з рекомендацією звернутися до суду з питання відшкодування матеріальних збитків

Після цих подій відповідач з позивачем не спілкується, добровільно відшкодовувати шкоду не бажає.

Позивач вважає, що вищевказаними діями з боку ОСОБА_2 йому було причинено матеріальну та моральну шкоду, тому вимушений звернутися до суду з цього питання.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач надав до суду звіт № 56/2023 про оцінку автомобіля Volkswagen Tiguan держ. номер НОМЕР_1 від 06.09.2022 року, згідно якому матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження, станом на 08 березня 2023 р., без урахування величини втрати товарної вартості складає: 27551,27 грн. ( двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят одну грн. 27 коп.). Ремонтною калькуляцією, що вказана в у висновку № 52/2022 про оцінку автомобіля, було також визначено обсяг ремонтних робіт та вартість запасних частин до автомобіля, які підлягають відновленню. Отже загальна сума на ремонт автомобіля складає 38639,62 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять грн. 62 коп.).

Позивач зазначив, завдана йому моральна шкода полягає в порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими його людьми. Це пов`язано з тим, що позивач та його родина значний проміжок часу не могли користуватися автомобілем, було порушено звичайний спосіб життя, що приносило великий дискомфорт для сім`ї. Це сталося з боку родичів, ще й до того, не в перший раз (минулий раз аналогічне пошкодження автомобіля було в серпні 2022 року).

Суму компенсації за моральну шкоду позивач оцінює у 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю. Так, відповідач зазначив, що позивачем не доведено спричинення шкоди саме відповідачем та причинно-наслідкового зв`язку. Позов ґрунтується виклично на припущеннях позивача.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій та моральної шкоди було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Остапенко С.Ю. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування скарги вказав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає нормам цивільного процесуального та матеріального права.

Колегія суддів не вважає поважними причинами неявки представника апелянта - адвоката Остапенко С.Ю., яка двічі поспіль з посиланням на зайнятість у розгляді іншої кримінальної справи не з`явилися у судове засідання у даній справі, про які була завчасно повідомлена судом апеляційної інстанції, апелянт іншого представника у судові засідання не направив, що свідчить про умисне затягування розгляду справи поза межі розумних процесуальних строків, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які без поважних причин не з`явилися у судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції зазначив, що витрати понесені позивачем на ремонт автомобіля розміром 38639,62 гривень, що підтверджуються Звітом № 56/2023 від 26.03.2023, ремонтною калькуляцією 56/2023, не можуть бути покладені на відповідача, оскільки позивачем не була доведена вина відповідача у заподіянні вказаної матеріальної шкоди.

Враховуючи, що позивачем не доведено обставин спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями саме відповідача, вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від завдання позивачу неправомірними діями відповідача матеріальної шкоди, наявність причинного зв`язку між завданням моральної шкоди та діями відповідача, позов в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом вказаних норм цивільного права у обох випадках вина заподіювача шкоди презюмується у разі доведеності позивачем факту завдання їй шкоди та - особи, яка цю шкоду завдала. При доведеності потерпілою особою того факту, що саме відповідач завдав шкоду, відповідач має процесуальний обов`язок спростувати свою вину, оскільки в іншому випадку для нього настає цивільно-правова відповідальність відшкодувати завдану шкоду потерпілій особі.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що листом СПД №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області №582/119-70/01/20-2023 від 24.02.2023 підтверджує факт звернення позивача до органів поліції з приводу неправомірних дій відповідача. Понесені позивачем витрати на ремонт автомобіля у розмірі 38639,62 гривень підтверджуються Звітом №56/2023 від 26.03.2023, ремонтною калькуляцією 56/2023, аркушем перевірки даних 56/2023.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Само по собі звернення позивача до поліції із заявою щодо неправомірних дій відповідача не є належним, достовірним та достатнім доказом того факту, що відповідач вчинив неправомірні дії, оскільки таким доказом у даному випадку є лише вирок суду, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, про що зазначено у ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Так, згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Всупереч положень до ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до суду належних, допустимих і достатніх доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України на підтвердження доводів позову про те, що саме відповідач пошкодив його автомобіль та внаслідок цього завдав йому майнову та моральну шкоду. Доводами скарги, які не вказують на відповідні докази, висновки суду також не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остапенко Світлани Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 06 лютого 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.