КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/598/22 Головуючий у І інстанції - Таран Н.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/3639/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича у виконавчому провадженні НОМЕР_1, -

установив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із зазначеною вище скаргою.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року у справі №754/598/22 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року в частині розміру стягуваних аліментів змінено, у зв`язку з чим абзаци 2 та 3 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На підставі наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року №219-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «АМПУ».

Під час призупинення дії трудового договору в силу статті 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата ОСОБА_1 з 30 серпня 2022 року не виплачувалась.

На підставі наказу ДП «АМПУ» від 29 грудня 2022 року №490-к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено 29 грудня 2022 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників), виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України.

27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Ю.А. складено довідку-розрахунок №69955347/1 заборгованості зі сплати аліментів про те, що станом на 27 липня 2023 року існує заборгованість у сумі - 184206,81 грн.

Під час розрахунку заборгованості в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146, якою затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, враховано суми коштів з яких утримання аліментів не проводиться, а саме: з вихідної допомоги при звільненні та компенсації працівникові за невикористану відпустку.

27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б.А. винесено постанову про арешт коштів, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_1 , крім коштів, що знаходяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 у межах сум звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 266439,47 грн.

На підставі постанови від 27 липня 2023 року про арешт коштів в сумі 266439,47 грн. головного державного виконавця Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б.А. банківськими установами було заблоковано всі карткові рахунки, в тому числі й кредитні, які належать ОСОБА_1 , чим позбавлено його можливості до існування та належного виконання ним своїх зобов`язань перед третіми особами.

Також постановою від 27 липня 2023 року головного державного виконавця Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б.А. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 266439,47 грн.

Також, 27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б.А. винесено повідомлення про внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників №69955346/1.

Твердження про наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на 27 липня 2023 року за період 04 жовтня 2022 року по 27 липня 2023 року у ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з дати відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 ним належним чином виконуються зобов`язання по сплаті аліментів, а заборгованість в розмірі 47735,60 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці є надуманою.

Просив суд, визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б.А., щодо нарахування йому заборгованості зі сплати аліментів, оформлених довідкою-розрахунком від 27 липня 2022 року №69955347/7.

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б.А. про арешт коштів боржника від 27 липня 2023 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 та скасувати її.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б.А. про арешт майна боржника від 27 липня 2023 року.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б.А., щодо внесення його до Єдиного державного реєстру боржників на підставі повідомлення від 27 липня 2023 року №69955347/1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року в задоволенні зазначеної вище скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що по суті суд першої інстанції підтвердив, що державний виконавець може просто так, без будь-яких на те правових підстав, накласти арешт на кошти та майно в сумі і на 100 млн. грн., діючи не в межах та спосіб передбачений законодавством України, а як йому заманеться.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував документи/докази, які підтверджують неправомірність нарахування заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначає, що оскільки, чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна та коштів боржника у випадку неправомірного розрахунку державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів, то єдиною правовою підставою для врегулювання цього питання є рішення суду, щодо визнання неправомірними постанов головного державного виконавця.

Звертає увагу, що головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б.А. частково визнано, що постанови від 27 липня 2023 року про арешт коштів та майна боржника є неправомірними, оскільки під час розгляду скарги в суді першої інстанції ним винесено інші незаконні постанови від 28 серпня 2023 року про виправлення помилок в процесуальному документі, які обґрунтовані тим, що державним виконавцем допущено помилку, а саме: замість вірної суми заборгованості 184206,81 грн. вказано невірну суму 266439,47 грн.

Такими діями, державний виконавець, не зважаючи на норми законодавства, змінив постанови від 27 липня 2023 року, що у даному випадку призвело до зміни розміру стягнення та предмет арешту.

Просив суд, скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_2 надійшов відзив, в обґрунтування якого зазначила, що 07 липня 2023 року в ЄДРСР було оприлюднено вступну та резолютивну частину рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, справа №758/11111/22, з якої вбачається, що загальний дохід ОСОБА_1 , який працював на ДП «АМПУ», у 2022 році після утримання податків та інших обов`язкових платежів склав 755103,27 грн.

При цьому, матеріали виконавчого провадження свідчать, що боржником у 2022 році було сплачено аліментні платежі у значно меншому розмірі.

Означені обставини беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_1 понад рік приховував від неї та державного виконавця розмір свого доходу, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на подачу нею відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погашена.

Наголошує, що державним виконавцем виправлено арифметичні помилки в постановах від 27 липня 2023 року, шляхом винесення відповідних постанов, які долучено до матеріалів справи та станом на момент розгляду скарги судом першої інстанції ОСОБА_1 такі постанови не оскаржено.

Отже, прохання ОСОБА_1 зняти арешт з його коштів та майна, а також виключити його з Єдиного державного реєстру боржників попри наявну заборгованість за аліментними платежами, яка існує вже понад рік, є нічим іншим як намагання уникнути покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей до повноліття, а також сплати накопиченого боргу і, як наслідок, ускладнити (затягнути) виконання рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні державний виконавець Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінський Б.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що доводи апеляційної скарги підтримує та просить її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2022 у справі №754/598/22 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року в частині розміру аліментів змінено, у зв`язку з чим абзаци 2 та 3 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Ю.А. складено довідку-розрахунок №69955347/1 заборгованості зі сплати аліментів про те, що станом на 27 липня 2023 існує заборгованість у сумі - 184206,81 грн.

27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Ю.А. винесено постанову про арешт коштів, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_1 , крім коштів, що знаходяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 у межах сум звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 266439,47 грн.

Постановою від 27 липня 2023 року головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Ю.А. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 266439,47 грн.

Також, 27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Ю.А. винесено повідомлення про внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників №69955346/1.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для виключення будь-яких сум отриманих боржником за місцем роботи у виконавця не було, інших документів, довідок із розшифруванням отриманих виплат, які б передбачали необхідність проведення перерахунку боржником виконавцю не надано.

Державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений ЗУ «Про виконавче провадження» та Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене Наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Так, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36).

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах «Ді Педе проти Італії» (Di Pede v. Italy) та «Заппія проти Італії» (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява №18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (994_535) (див. серед інших джерел, «Бурдов проти росії» (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі «Глоба проти України» Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S.A. проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява №35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» («…»), заява №41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій, щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що головний державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Б.А. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений ЗУ «Про виконавче провадження» та Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене Наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не взято до уваги довідку ДП «АМПУ» від 04 вересня 2023 року №10-04-01.01-26/99 про його дохід за період 2022 року, наказ ДП «АМПУ» віл 30 серпня 2022 року №219-к «Про припинення простою та призупинення лії трудового договору з ОСОБА_5 » та наказ ДП «АМПУ» від 29 грудня 2022 року №490-K «Про звільнення», колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції було досліджено наведені вище документи, та які в сукупності підтвердили наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментних платежів.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що із матеріалів виконавчого провадження та із наданих відповідей на запити головного державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. суд доходить висновку, з яким погоджується колегія суддів, що підстав для виключення будь-яких сум отриманих боржником за місцем роботи у виконавця не було, інших документів, довідок із розшифруванням отриманих виплат, які б передбачали необхідність проведення перерахунку боржником виконавцю не надано.

Крім того, колегія суддів критично оцінює вимоги боржника про зняття арешту з його коштів та майна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Доказів того, що головний державний виконавець Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Б.А. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 діяв у порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене Наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5 суду надано не було, а матеріали справи таких не містять.

Колегія суддів також звертає увагу, що головним державним виконавцем Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. було усунуто арифметичні помилки при визначенні суми боргу за аліментами, шляхом винесення відповідних постанов, які ОСОБА_1 в суді першої інстанції не оскаржувались.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження №12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Таким чином, з урахуванням обставин, на які посилається ОСОБА_1 , законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог скарги, щодо визнання дій неправомірними та скасування постанов про накладення арештів на майно та грошові кошти боржника.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди боржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки боржником не доведено та не підтверджено відповідними доказами наявність факту порушення його прав за захистом яких він звернувся.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба