Справа № 484/6021/23
Провадження № 2/484/102/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4 представника третьої особи - Бевзюк О.І. , Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні

В С Т А Н О В И В:

01.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області. За період шлюбу у них народилось троє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через деякий час, відповідач, без відома позивача, переїхав разом з дітьми до своїх батьків, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Після переїзду дітей позивач не може зустрічатись із дітьми, оскільки відповідач та його батьки створююсь перешкоди у спілкуванні, сприяють тому, щоб у дітей склалась негативна думка про матір, її спосіб життя, налаштовують їх проти матері. Така поведінка, на думку представника позивача, не відповідає інтересам дітей, а тільки шкодить їм. При цьому, позивач в інтересах дітей, якщо вони бажають проживати з батьком, не буде цьому заперечувати, але бажає приймати активну участь у їх вихованні. Позивач дуже прив`язана до своїх дітей, любить їх, дуже важко переносить розлучення та бажає спілкуватися, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Позивач та її представник, ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник, ОСОБА_4 , в судовому засіданні та у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми заперечували, вказуючи, що у матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що відповідач перешкоджає спілкуватися, зустрічатися із дітьми. Тобто, на їхню думку, вислови позивача у позові стосовно даних обставин є її припущеннями.

Крім того, відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги стосовно встановлення графіку зустрічей дітей з матір`ю визнали частково, просили уточнити один з пунктів графіку, запропонованих позивачем, та викласти його в наступній редакції: один місяць у період літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дітей на території України, а за кордон лише за згодою батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проти задоволення інших пунктів не заперечували.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області, в судовому засіданні підтримав наданий ними висновок, однак, проти задоволення запропонованого відповідачем та його представником графіку зустрічей з матір`ю не заперечував.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.06.2023 року.

Відповідно до свідоцтв про народження, копії яких наявні в матеріалах справи, за час спільного проживання у них народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.6-8)

Згідно копії паспорту громадянина України позивача та відомостей, які зазначені у позовній заяві, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .(а.с. 1-4)

Разом з тим, відповідно до довідки, наданої старостою Дубинівського СО Савранської селищної ради № 383 від 10.08.2023 року, згідно акту № 29 від 10.08.2023 року ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми: донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.15)

Тобто, діти, на даний час, проживають з батьком, ОСОБА_3 за вищевказаною адресою, що не оспорювалось сторонами під час розгляду справи.

Відповідач та його представник, ОСОБА_4 , в судовому засіданні та у відзиві на позов вказували, що у матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що відповідач перешкоджає спілкуватися, зустрічатися із дітьми. Тобто, на їхню думку, вислови позивача у позові стосовно даних обставин є її припущеннями.

Однак, дане твердження відповідача та його представника не відповідає дійсності та суперечить вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, §78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Статтею 150 СК України визначені наступні обов`язки батьків: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

При цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з ними, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області № 14/29 від 14.12.2023 року вбачається, що позивач має бажання приймати участь у вихованні своїх дітей, спілкуватися з ними за місцем свого фактичного проживання, визначивши спосіб її участі у вихованні.

ОСОБА_3 не заперечує, щодо спілкування дітей з матір`ю, проте лише за згодою дітей.

При цьому, при проведенні бесіди з дітьми та з`ясування думки дітей про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з ними їх матері, встановлено, що діти не бажають бачити та спілкуватись зі своєю матір`ю.

Вказані обставини свідчать, що прямої домовленості та згоди між сторонами щодо порядку участі позивача у вихованні і спілкуванні дітей досягнуто не було.

Крім того, зі змісту відзиву на позовну заяву, який був поданий представником відповідача в інтересах останнього вбачається, що графік побачень позивача з дітьми, який був ними запропонований, відрізняється від графіку побачень, який просить встановити позивач у своїй позовній заяві, що саме по собі свідчить про наявність перешкод позивачу з боку відповідача у вихованні та спілкуванні з дітьми в тому обсязі в якому вона цього бажає і саме з цих причин звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

При цьому, відповідач та його представник, під час судового розгляду, не навели суду достатньо доказів, які б спростували твердження позивача та її представника про наявність перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з дітьми.

Крім того, наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дітей. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дітьми, тож зобов`язання батька не чинити відповідні перешкоди матері дітей, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з його боку того, що права кожного з батьків є рівними. Діти повинні спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком.

Зазначені обставини вказують на те, що внаслідок напружених особистих відносин між сторонами та певних життєвих подій, вони не можуть дійти згоди щодо способу участі позивача у житті дітей і свідчать про наявність перешкод у матері в спілкуванні з дітьми, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Разом з тим, відповідач та його представник в судовому засіданні просили уточнити один з пунктів графіку, запропонованих позивачем, та викласти його в наступній редакції: один місяць у період літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дітей на території України, а за кордон лише за згодою батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дане твердження відповідача та його представника є слушним та заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ч.8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Порядок перетину кордону громадянами України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 з відповідними змінами (далі - Правила).

Пунктом 3 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Згідно п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС.

Отже, за загальним правилом, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Разом з тим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений, та діє станом на теперішній час.

Згідно а. 13 п. 2-3 Правил виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів.

Отже, на період дії воєнного стану виїзд дитини за кордон одним із батьків може здійснюватися без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.

Однак, вказана норма має тимчасовий характер, на відміну від рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 викладено правовий висновок про те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька без визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, строку та мети виїзду, не свідчить про одноразовий виїзд, що призведе до порушення прав дитини, а також батьківських прав відповідача, оскільки вони тривалий час будуть позбавлені права на особисті зустрічі, на піклування батька про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток,

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у справі № № 297/1949/21 від 31.05.2023 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення участі матері у вихованні і спілкуванні з дітьми, серед іншого, таким чином: один місяць у період літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дітей на території України, а за кордон лише за згодою батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області № 14/29 від 14.12.2023 року останній вважає доцільним визначити наступний спосіб участі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме: надати дозвіл на спілкування матері з дітьми за місцем проживання батька або загальнодоступній території, перші та треті вихідні місяця з 09:00 год. до 15:00 год. суботи та з 09:00 год. до 15:00 год. неділі, за згодою дітей. У святкові дні та дні народження дітей, в період шкільних канікул за бажанням дітей та домовленістю батьків. Необмежене спілкування матері з дітьми за допомогою телефонного зв`язку. Рекомендувати батькові ОСОБА_3 повідомляти матір ОСОБА_1 про зміну місця проживання та хвороби дітей.

Разом з тим, частиною 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно характеристики відносно ОСОБА_1 , яка надана начальником МВПЗ № 7, остання працювала в АТ «Укрпошта» в період з січня 2023р. по вересень 2023р. на посаді листоноші. За період роботи зарекомендувала себе як сумлінний працівник, який добросовісно відноситься до роботи, чесна, добропорядна, весела, привітна.

Також, відповідно до характеристики відносно ОСОБА_1 , яка надана ФОП « ОСОБА_9 », остання обіймає посаду продавець - консультант з 01.08.2023р. За період виконання своїх обов`язків проявила себе як сумлінний і порядний працівник. Під час спілкування з клієнтами проявляє зацікавленість, добропорядність. Відрізняється доброзичливим відношенням до людей, особливо похилого віку. Завжди охайна, стримана та має професійне відношення до праці.

Крім того, доказів негативного впливу позивача на дітей матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач має повне право приймати участь у вихованні і спілкуванні з дітьми, що буде відповідати їхнім інтересам.

Більш того, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області, в судовому засіданні проти задоволення запропонованого відповідачем та його представником графіку зустрічей з матір`ю не заперечував.

На підставі вищевикладеного, враховуючи думку відповідача та представника відповідача, які майже в повному обсязі погодились із графіком спілкування матері з дітьми, запропонованим позивачем, думку представника третьої особи, враховуючи інтереси дітей, суд вважає за необхідне не погодитись із висновком органу опіки та піклування та задовольнити позов частково.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми: донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити наступний спосіб участі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вихованні та спілкуванні з дітьми: донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- першу та третю суботу та неділю місяця з 11.00 год. в суботу до 16.00 год. неділі із виїздом до місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 ;

- у період зимових, весняних та осінніх канікул не менше половини календарних днів на кожний період канікул з виїздом за місцем проживання матері;

- один місяць у період літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дітей на території України, а за кордон за згодою батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- безперешкодне відвідування дітей в святкові дні, дні народження та необмежене спілкування матері з дітьми за допомогою телефонного зв`язку;

- зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомляти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про зміну місця проживання дітей, їх хвороби.

Визначити, що у дні побачень із дітьми, забирати дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , буде особисто.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60коп.

Повне судове рішення буде складено 08.03.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області, , місцезнаходження за адресою: вул. Соборна, 9 в смт. Саврань Подільського району Одеської області.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко