ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/569/23Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/111/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та сторін представника ОСОБА_1 адвоката Гурника В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 601/569/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Клим Т.П., повний текст якого складено 17 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Кременецької міської ради, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Кременецької міської ради, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту за реєстровим номером № 127 посвідчений 30.11.2016 Горинською сільською радою Кременецького району Тернопільської області від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову посилається на те, що 26 травня 2020 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. була заведена спадкова справа 41/2020 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказав, що тривалий час доглядав за ОСОБА_5 та здійснив її поховання.

Вказує, що 23 листопада 1995 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму чоловікові (перебував у громадянському шлюбі) ОСОБА_4 . Позивачу стало відомо, що 30 листопада 2016 року за реєстровим номером № 127 Горинською сільською радою Кременецького району був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Оскільки він здійснював постійний догляд за ОСОБА_5 , то йому достовірно відомо, що станом на час складення заповіту (30.11.2016) Горинською сільською радою у неї не було документа (паспорта), який посвідчував її особу. До того ж вона ніколи не проживала на території Горинської сільської ради, а постійно проживала в м. Почаїв, де є нотаріальні контори. При розмові із ОСОБА_4 він також підтвердив факт відсутності в ОСОБА_5 паспорта. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Позивач здійснив поховання ОСОБА_5 і поніс певні витрати, а тому має право на їх компенсацію від спадкоємців.

Оскільки при зверненні до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Осієвської О.М., де була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , йому стало відомо про наявність заповіту від 30.11.2016 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у позивача виникли сумніви у його законності. Тим більше, що вказаним заповітом було позбавлено права на спадщину іншого спадкоємця ОСОБА_4 , який за попередньою домовленістю заздалегідь погодився компенсувати позивачу витрати пов`язані із похованням ОСОБА_5 . Вважає заповіт таким, що не відповідає волі спадкодавця і посвідчений неуповноваженою установою без документів, які підтверджували особу спадкодавця.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року в задоволені позову- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції зробив необґрунтовані висновки з приводу того, що в спірному заповіті вказаний ідентифікаційний код заповідача, оскільки такі відомості в заповіті посвідченому від імені ОСОБА_5 відсутні взагалі. Відомості про наявність у ОСОБА_5 ідентифікаційного кода в матеріалах справи відсутні.

15.12.2022 року на адресу ГУНП в Тернопільській області ним було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо підробки та посвідчення від імені ОСОБА_5 заповіту, який був складений 30.11.2016 року у Горинській сільській раді Кременецького району, на користь сторонніх осіб які не перебували із спадкодавцем у родинних відносинах та не здійснювали за ним догляд.

За повідомленням слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 16.06.2023 року № П-23/9/04/1-2023 в ході перевірки поданого звернення Кременецьким РВП ГУНП в Тернопільській області було допитано секретаря Горинської сільської ради Кременецького району ОСОБА_6 яка пояснила, що під час складання заповіту вона перевірила особу ОСОБА_5 лише за її словесними показами, оскільки вона не мала документів, що посвідчують особу.

ОСОБА_5 на території Горинської сільської ради Кременецького району ніколи не проживала та не перебувала у дружніх чи родинних відносинах (знайомстві) з секретарем ОСОБА_6 . Встановлення особи за її усними показами законодавством не передбачена.

Факт особистого звернення ОСОБА_7 до Горинської сільської, ради Кременецького району, де вона ніколи не проживала, не підтверджується належними та допустимими доказами, а лише підтверджує зловживання зі сторони посадових службових осіб та наміри певних зацікавлених осіб у незаконний спосіб заволодіти майном і збагатитися за чужий

рахунок.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взагалі не перебували у родинних відносинах із заповідачем ОСОБА_5 , вказані особи також не перебували у дружніх відносинах та не здійснювали за нею догляд до дня смерті. Вказані обставини підтверджують той факт, що у заповідача відсутні мотиви для складення заповіту на невідомих для неї осіб і дають підстави зробити висновок про те, що вони були використані з метою зловмисного заволодіння нерухомістю, яка по праву їй належало, а після її смерті повинно було належати її чоловіку ОСОБА_4 , з яким вона перебувала в громадянському шлюбі.

Судом першої інстанції були зроблені поспішні та необґрунтовані висновки, які викладені в оскаржуваному рішенні суду і які містять сумнівний та недостовірний характер.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначила, що рішення першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Також просила справу слухати у її відсутності і тому в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена на її поштову адресу судова повістка рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодом 588.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гурник В.О. у судовому засіданні апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить направлена на її поштову адресу судова повістка рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із штрих кодом 441. Крім цього, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив розгляд даної справи проводити без його участі у разі його відсутності.

Кременецька міська рада повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа (а.с. 244).

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

ОСОБА_4 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гурника В.О., проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 42 (а.с. 13).

Згідно заповіту від 23 листопада 1995 року ОСОБА_5 заповіла належну їй на праві приватної власності одну третю жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також інше майно ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Почаївської державної нотаріальної контори Суль Г.М., зареєстровано в реєстрі за № 1250 (а.с. 12).

Згідно заповіту від 30 листопада 2016 року ОСОБА_5 все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено секретарем Горинської сільської ради Кременецького району Тернопільської області Палямар З.В., зареєстровано в реєстрі за №127 (а.с. 11).

З довідки № 42 від 16.03.2020, виданої ОСОБА_2 виконавчим комітетом Почаївської міської ради, вбачається, що документи на померлу ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , здані в міську раду для реєстрації актового запису про смерть (а.с. 15).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.03.2020 вбачається, що ОСОБА_2 доглядав сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , всі витрати по похованні ОСОБА_5 взяв на себе ОСОБА_2 . В даний час позивач доглядає ОСОБА_4 (а.с. 16)

Відповідно до листа № 307/01-16 від 26.08.2020 приватного нотаріуса Осієвської О.М., 26.05.2020 була заведена спадкова справа 41/2020 до майна померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини в користь ОСОБА_1 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом з урахуванням частки від якої відмовилась ОСОБА_3

26.08.2020 звернувся ОСОБА_2 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, надав нотаріусу документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, акт обстеження матеріально побутових умов проживання та квитанції про оплату поховання. Оскільки, ОСОБА_2 не надано документів, що підтверджують родинні відносини з померлою ОСОБА_5 , йому рекомендовано звернутись до суду (а.с. 17).

З товарного чеку про оплату готівкою від 16.03.2020 вбачається, що ОСОБА_2 сплатив 1690 грн. за товари для поховання (а.с. 20).

З відповіді Кременецької міської ради на звернення ОСОБА_2 від 04.08.2022 зазначено, що згідно журналу реєстрації нотаріальних дій інформація про документ, який посвідчує особу спадкодавця ОСОБА_5 відсутня, заповіт від 30.11.2016 за реєстровим №127 посвідчено Горинською сільською радою Кременецького району (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт було складно та посвідчено посадовою особою органу місцевого самоврядування відповідно до правил встановлених чинним цивільним законодавством. Доводи представника позивача щодо відсутності волевиявлення заповідача під час складання заповіту не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1277 ЦК України).

Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт, або внести до заповіту зміни.

Відповідно до приписів ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч. 1 ст. 1236 ЦК України).

Так, згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині тертій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1298/20036.

За змістом статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.2. розділу І Порядку, право посвідчувати заповіти у сільських населених пунктах надано уповноваженим посадовим особам органів місцевого самоврядування.

Розділ ІІІ Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій посадовими особами, органами місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1298/20036, у тому числі встановлює порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування.

Пунктом 1.4 Порядку передбачено, що при посвідченні заповіту посадова особа орган місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту. Дати та місяця народження заповідувача та підписано особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний у голос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті і перед його підписом.

Крім того, згідно до п. 2.14 розділу ІІ Загальні правила вчинення нотаріальних дій Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій посадовими особами, органами місцевого самоврядування затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 №3306/5, документи, на підставі яких встановлюється особа громадянина, його представника, повертаються особам, що їх подали. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записуються назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка його видала.

Судом встановлено, а сам те, що текст спірного заповіту містить відомості про особу заповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць, рік та місце народження, ідентифікаційний код та місце проживання. Заповіт було посвідчено секретарем Горинської сільської ради Кременецького району Тернопільської області Палямар З.В. і підписано у приміщенні селищної ради в двох примірниках з зазначенням часу складання, текст прочитано вголос заповідачем та підписаний ним особисто. Заповіт посвідчено посадовою особою, яка наділена відповідними повноваженнями та засвідчено гербовою печаткою. Особу ОСОБА_5 встановлено, дієздатність перевірено.

Не заслуговує на увагу посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що у ОСОБА_5 на момент складання заповіту був відсутній паспорт громадянина України, а тому секретар Горинської сільської ради була позбавлена можливості встановити особу гр. ОСОБА_5 , оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Також не приймається до уваги колегією суддів доводи про те, що секретар Горинської сільської ради не вправі була посвідчувати спірний заповіт, оскільки ОСОБА_5 ніколи не проживала на території Горинської сільської ради Кременецького району, що підтверджує зловживання зі сторони посадових службових осіб та намір певних зацікавлених осіб у незаконний спосіб заволодіти майном, з огляду на те, що чинне законодавство, в тому числі положення ст. 41 Закону України Про нотаріат, не встановлює обмежень для нотаріусів чи посадових осіб органів місцевого самоврядування України щодо місця посвідчення заповіту. При цьому закон не визначає, що така нотаріальна дія повинна бути вчинена саме за місцем проживання або перебування заповідача.

Виходячи із аналізу вищевказаних норм законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що заповіт був складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому підстави для встановлення його недійсним - відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 лютого 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома