ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/200/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників прокуратури,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у 2018 році перший заступник прокурора Запорізької області Карман В.В. скасував постанову про закриття кримінального провадження № 0001068 від 29.03.2014 за фактом розкрадання грошових коштів МКП «Основаніє» та відновив досудове розслідування за вказаним провадженням.

09.10.2018 заступник прокурора Запорізької області начальник управління Шаповалов А.В. підписав постанову про призначення групи прокурорів для проведення досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0001068 від 29.03.2014 за ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України щодо зловживання владою посадовими особами комунальних підприємств міста Запоріжжя та Запорізької міської ради, а також розтрати вказаними посадовими особами бюджетних коштів.

На думку позивача, вказане створило псевдо юридичне підґрунтя для винесення підозри йому та іншим особам, що суперечить фабулі зареєстрованого кримінального провадження та її обґрунтуванню у підозрі від 11.10.2018.

11.10.2018 заступник начальника управління з розслідувань кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Булавін С.О. в м. Запоріжжі склав повідомлення про підозру, яке було вручене позивачу 11.10.2018 о 10 год. 36 хв. у с. Бабаї Харківської області. Позивач зазначав, що у вказаному повідомленні про підозру була відсутня дата його складання, та всупереч тому, що він отримав його с. Бабаї Харківської області, у повідомленні зазначено м. Запоріжжя.

У той же день, заступник начальника управління з розслідувань кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Булавін С.О. направив клопотання до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке, на думку ОСОБА_1 , містить недостовірні дані про те, що він працював в комунальних установах міста Запоріжжя, ініціював нові порядки оплати за договорами купівлі-продажу та за рахунками фактури, вніс не існуючі договори господарської діяльності з нібито нанесеними збитками.

Позивач посилався на те, що прокурорами навмисно прихована інформація, що Запорізький міський голова Сін О.Ч. своїми розпорядженнями № 81 р від 24.02.2014 та № 107 р від 17.03.2018 затвердив порядок погодження платежів, а також те, що ОСОБА_1 був посадовою особою в органах місцевого самоврядування, а не керівником на комунальних підприємствах м. Запоріжжя, а отже, діяв на підставі та в межах, визначених повноважень, у зв`язку з чим пред`явлена йому підозра є необґрунтованою та незаконною, а кримінальне провадження стосовно нього є організованим умисним притягненням до кримінальної відповідальності невинуватої особи.

Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001068 від 29.03.2014 ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання про витребування доказів, допити свідків. Зазначені клопотання, за словами позивача, були формально задоволені, однак жодної процесуальної дії за такими клопотаннями проведено не було.

11.04.2019 прокурором Булавіним С.О. повідомлено про закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів справи сторонами в порядку ст. 290 КПК. На виконання цього повідомлення прокурору Булавіну С.О. було запропоновано ознайомитись з доказами, які знаходяться у сторони захисту та які будуть використані в суді. Однак, зазначене клопотання прокурором Булавіним С.О. було проігноровано.

Через незгоду з рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування позивач неодноразово подавав скарги до слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, керівництва прокуратури Запорізької області, керівництва Генеральної прокуратури та Генеральної інспекції.

13.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Директора НАБУ ОСОБА_2 з повідомленням про вчинення злочину посадовими особами прокуратури Запорізької області, яке було перенаправлено до Генеральної прокуратури України, а згодом, до прокуратури Запорізької області. У реєстрації зазначеного повідомлення позивачу було відмовлено листом від 13.11.2018.

07.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з повідомленням про вчинення правопорушення прокурорами зазначеної прокуратури. Відомості щодо вчиненого кримінального правопорушення до ЄРДР внесені не були, у зв`язку з чим, він звернувся зі скаргою на бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя, за результатом якого 12.03.2019 у справі 335/2387/19 визнано протиправною бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області та винесена ухвала щодо зобов`язання зазначених осіб внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 та почати досудове розслідування.

14.03.2019 позивач звернувся до прокуратури Запорізької області з клопотанням про закриття кримінального провадження 0001068 від 29.03.2014, у задоволенні якого йому відмовлено. Вказану постанову вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки прокурор не зазначив у ній підстав такої відмови та доказів для її обґрунтування.

11.04.2019 прокурор прокуратури Запорізької області Булавін С.О. прийняв постанову про уточнення дати внесення відомостей до ЄРДР, яка на думку позивача, є завідомо незаконною.

05.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з повідомленням про вчинення посадовими особами прокуратури злочинів, передбачених ст.27, ст.28, ст.371, ст.372 КК України.

Зазначені у повідомленні відомості до ЄРДР внесені не були, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до суду, за результатом розгляду якої ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 визнано протиправною бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області та зобов`язано посадову особу прокуратури Запорізької області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , а саме: вчинення злочинів прокурорами зазначеної прокуратури, передбаченої ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.371, ч.2 ст.372 КК України.

На думку позивача, зазначене судове рішення відповідальні особи прокуратури Запорізької області не виконали, адже начальник відділу прокуратури Запорізької області Семенюк О. повідомив його листом від 21.10.2019 про те, що посадові особи прокуратури Запорізької області самостійно та безпідставно змінили рішення суду та надали іншої правової кваліфікації, як зазначено у повідомленні про вчинення злочину.

16.04.2019 ОСОБА_1 направив клопотання про закриття кримінального провадження, у задоволенні якого було відмовлено постановою слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області Крокосюка А.В. від 17.04.2019, яку позивач вважає незаконною та необґрунтованою, адже в ній не зазначено, які саме докази та підстави, здобуті у ході досудового розслідування, стали підставою для такого висновку слідчого.

30.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з клопотанням про виконання посадовими особами вимог ст.290 КПК України, на яке листом від 03.06.2019 отримав відповідь, що, за твердженням позивача, не стосується суті клопотання.

13.08.2019 ОСОБА_1 направив на ім`я керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Уварова В.Г. скаргу, в якій виклав посадові злочини прокурорів прокуратури Запорізької області з проханням перевірити зазначені факти, яку перенаправлено до прокуратури Запорізької області.

19.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з клопотанням про закриття кримінального провадження 0001068 від 29.03.2014, в задоволенні якого йому відмовлено постановою начальника відділу прокуратури Запорізької області Ветрова Д. від 02.09.2019. Вказані дії позивач вважає незаконними.

16.12.2019 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до прокурора Запорізької області Калюги В.О.

17.12.2019 направив на електронну адресу прокуратури Запорізької області скаргу щодо злочинної діяльності посадових осіб прокуратури Запорізької області, в якій просив притягнути до відповідальності осіб, винних у порушенні діючого законодавства України, та закрити кримінальне провадження 001068 від 29.03.2014. У відповідь на скаргу ОСОБА_1 отримав листа від 14.01.2020.

15.01.2020 позивач звернувся до прокуратури Запорізької області з повідомленням про вчинення злочину прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , проте зазначені у ньому відомості не були внесені до ЄРДР. Листом від 20.01.2020 позивача проінформовано про те, що його повідомлення направлено до ТУ ДБР у м.Мелітополі для перевірки.

20.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Генеральної інспекції Генеральної прокуратури та Генерального прокурора України Рябошапки Р.Г. зі скаргою на неправомірні дії та вчинення злочинів прокурорами прокуратури Запорізької області. Скарга з Генеральної прокуратури була перенаправлена до прокуратури Запорізької області, яка позивачу надала відповідь листом від 07.04.2020.

20.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з клопотанням про відмову від обвинувачення, на яке отримав відповідь за підписом заступника начальника управління прокуратури області С.Спільник листом від 02.06.2020.

02.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до прокурора Запорізької області Приходько В.В. з повідомленням про вчинення злочину прокурорами прокуратури Запорізької області.

У зв`язку з тим, що зазначені у повідомленні відомості не були внесені до ЄРДР, він звернувся до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2020 у справі 335/8400/20 визнано протиправною бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Запорізької області та зобов`язано їх зареєструвати кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 .

Однак, за твердженням позивача, посадові особи прокуратури Запорізької області внесли відомості до ЄРДР не згідно з ухвалою суду, а на свій розсуд.

Позивач зазначав, що такими незаконними діями під час розслідування кримінального провадження № 0001068 щодо внесення завідомо недостовірних даних у клопотання про проведення обшуку, взяття під варту, складання підозри та обвинувального акту, який був повернутий для усунення недоліків, неодноразовим прийняттям рішень у спосіб, який не відповідає діючому законодавству України, посадові особи прокуратури Запорізької області заподіяли йому моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінив у 12800000 грн. Так, його незаконно було позбавлено волі; під час одного з допитів не витримало серце у батька позивача і він помер; у зв`язку з неправомірними діями відповідальних осіб прокуратури Запорізької області, він був змушений протягом тривалого часу звертатися до суду та керівних органів зі скаргами на бездіяльність слідчих, у зв`язку з чим витрачав час, кошти, зазнав моральних страждань; був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону. Протягом двох років він займався непритаманними йому справами, його життя безповоротно зруйновано та порушено психологічне благополуччя, погіршився стан здоров`я.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути із Запорізької обласної прокуратури моральну шкоду, заподіяну йому неправомірною тривалою протиправною та злочинною діяльністю прокурорами прокуратури під час розслідування кримінального провадження № 0001068 від 29.03.2014 у розмірі 12800000 грн, 300000 грн - за адвокатські послуги та 3524000 грн - за необґрунтовану заставу під час розслідування кримінального провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження, викликана протиправною бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування безумовно свідчить про порушення його прав та про неефективність досудового розслідування, яке, з огляду на його хід, безпідставно тривала значний проміжок часу, що однозначно призвело до його моральних страждань.

ОСОБА_4 наполягає на тому, що викладені ним обґрунтування позову є свідченням не окремих фактів протиправної бездіяльності уповноважених посадових осіб у ході досудового розслідування, а у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про протиправність кримінального провадження, його неефективність, безвідповідальність у цілому та, як наслідок, надмірну необґрунтовану тривалість.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізька обласна прокуратура заперечує проти її доводів, вважає її необґрунтованою та такою, що не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

18 січня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання Запорізької обласної прокуратури про долучення до матеріалів справи копії постанови прокурора Запорізької обласної прокуратури від 04 березня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0001068 від 29 березня 2014 року щодо підозрюваного ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України та копії постанови Слідчого управління ГУНП в Запорізькій області від 24 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0001068 від 29 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням відсутності у діянні складу кримінального правопорушення.

29 січня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів: копії рапорту начальника першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень та процесуального керівництва Коваль І.М., копії відповіді СУ ГУНП в Запорізькій області про розгляд запиту про надання публічної інформації, копії витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0001068 від 29 березня 2021 року, копії Розпорядження Запорізького міського голови № 81р від 24 лютого 2014 року про контроль за рухом коштів та копію відомостей про кримінальне провадження № 0001068.

У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволенні позову.

Представник Запорізької обласної прокуратури Усатенко Д.І. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року просив залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою позову було відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями працівників прокуратури, незаконність яких не була встановлена. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 29.03.2014 до ЄРДР за №0001068 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 3 ст.191 КК України.

06.07.2015 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч.2 ст.364 КК України за тим же номером кримінального провадження №0001068 від 29.03.2014.

З витягу про рух кримінального провадження №0001068 вбачається, що 30.12.2016 було прийнято рішення про закриття зазначеного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яке скасовано 22.08.2018 першим заступником прокурора області начальником управління Карманом В.В.

11.10.2018 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2018 задоволено клопотання про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 3524000 грн.

З витягу про рух кримінального провадження №0001068 вбачається, що 31.01.2019 до зазначеного кримінального провадження приєднано провадження № 0000431, а 04.04.2019 приєднано кримінальне провадження № 0000036.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/2387/19 від 12.03.2019 зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізькій області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 19.02.2019 та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

З листа прокуратури Запорізької області від 19.03.2019 №17/2-1673-18 та постанови від 18.03.2019 про відмову в задоволенні клопотання вбачається, що 14.03.2019 (отримано 15.03.2019) ОСОБА_1 звертався про Прокуратури Запорізької області з клопотанням про закриття кримінального провадження №0001068 від 29.03.2014, у задоволенні якого було відмовлено.

З витягу про рух кримінального провадження вбачається, що 11.04.2019 у кримінальному провадженні відбулася зміна підозри, відкрито матеріали досудового розслідування для ознайомлення.

11.04.2019 заступник начальника управління з нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області Булавіним С.О. прийняв постанову про уточнення дати внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0001068.

Зі змісту ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 у справі № 335/4856/19 вбачається, що 08.04.2019 на адресу прокуратури Запорізької області Безлепкін В.М. направив повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами прокуратури Запорізької області від 05.04.2019 в порядку ст.214 КПК України, яке отримано прокуратурою Запорізької області 08.04.2019 вх.№298. Проте, станом на день подання скарги заявник не отримав інформації про внесення відомостей за заявою від 05.04.2019, такі дані були відсутні і в ході судового розгляду скарги, у зв`язку з чим, ухвалою від 15.05.2019 у справі №335/4856/19 зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відомості, викладені у заяві ОСОБА_1 від 05.04.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до вимог ст. 214 КПК України та розпочати досудове розслідування.

Листом від 21.10.2019 №15-4173-14 повідомлено ОСОБА_1 , що оскільки в резолютивній частині ухвали слідчого судді від 15.05.2019 у справі №335/4856/19 не зазначено, за якою саме кваліфікацією треба внести відомості, на виконання зазначеної ухвали прокуратурою області були внесені відомості до ЄРДР під №0000040 за ч.2 ст.372 КК України, а здійснення досудового розслідування доручено слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь.

13.08.2019 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся зі скаргою до керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Уварова В.Г., в якій просив перевірити факти, викладені в скарзі і результати досудового розслідування кримінального провадження №0001068 від 29.03.2014.

За результатами підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0001068 ухвалою суду від 16.08.2019 у справі №335/6219/19 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001068 від 29.03.2014 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 206 КК України, повернуто прокурору, який його затвердив, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

19.08.2019 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Запорізької області з клопотанням про закриття кримінального провадження №0001068 від 29.03.2014.

Відповідь на вказане клопотання ОСОБА_1 отримав листом від 02.09.2019 №04/2/4-4179-14 за підписом начальника відділу прокуратури області Д.Вєтрова, у якому заявника повідомлено, що відповідно до вимог ст.220 КПК України розгляд клопотань здійснюється під час досудового розслідування кримінального провадження, яке у кримінальному провадженні №0001068 завершено.

16.12.2019 та 17.12.2019 ОСОБА_1 звертався до прокуратури Запорізької області зі скаргами на бездіяльність прокуратури Запорізької області та зловживання службовим становищем.

У відповідь на зазначені скарги прокуратурою Запорізької області листом від 14.01.2020 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення службового розслідування.

20.02.2020 ОСОБА_1 подав скаргу Генеральному прокурору України Рябошапці Р.Г. на дії посадових осіб прокуратури Запорізької області, яка листом від 18.03.20 №09/1/3-р-2020 скерована до Прокуратури Запорізької області для розгляду в межах компетенції.

З листа керівника Генеральної інспекції І.Нуруллаєва від 28.02.2020 №17/1-27685-14 вбачається, що прокурору Запорізької області Калюзі В.О. для організації розгляду направлене прийняте на особистому прийомі звернення ОСОБА_1 щодо можливих протиправних дій працівників прокуратури Запорізької області, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та з інших питань.

07.04.2020 за підписом заступника начальника управління прокуратури Запорізької області С.Спільник листом за вих. №04/2/4-2673-18 ОСОБА_1 повідомлено, що звернення, яке надійшло з Офісу Генерального прокурора розглянуто, за результатами якого підстав для проведення службового розслідування не встановлено.

ОСОБА_1 20.05.2020 звертався до прокуратури Запорізької області з клопотанням щодо відмови від обвинувачення у кримінальному провадженні №0001068. Листом від 02.06.2020 №04/2/4-7673-18 за підписом заступника начальника управління прокуратури Запорізької області С.Спільник, ОСОБА_1 повідомлено про те, що подане клопотання є передчасним, оскільки обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001068 21.12.2019 направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та підготовче судове засідання ще не проведено.

02.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, в якій просив внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування, визначити орган досудового розслідування та невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства відносно прокурора ОСОБА_5 та невстановлених осіб прокуратури Запорізької області, з підстав вчинення ними, на його думку, правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 255 КК України. Окрім того, просив повідомити його письмово про початок досудового розслідування, та направити на його адресу Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2020 у справі № 335/8400/20 зобов`язано уповноважену особу Запорізької обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 02.10.2020.

Згідно з повідомленням Запорізької обласної прокуратури від 03.12.2020 №31/1-1113вих-20 на виконання ухвали суду від 13.11.2020 у справі № 335/8400/20 прокуратура області 30.11.2020 внесла відомості до ЄРДР за №0000163 за заявою ОСОБА_1 за ч.1 ст.372 КК України.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001068 від 29.03.2014 відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 206 КК України, який після усунення недоліків було направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та ухвалою суду від 25.08.2020 у справі №335/6219/19 повернуто прокурору для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Постановою прокурора відділу обласної прокуратури Купенка А.В. від 04.03.2021 закрито кримінальне провадження №0001068 від 29.03.2014 відносно ОСОБА_1 , відкрите на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вини у скоєнні кримінального правопорушення, що підтверджується листом керівника Запорізької обласної прокуратури В.Приходько від 13.07.2021 №15-1953-21 та самою постановою, наданою відповідачем під час розгляду справи в апеляційному суді.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції визначає зобов`язання держави здійснити ефективне розслідування у випадку наявності ознак насильницької смерті.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18).

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови […]».

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження щодо нього, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Сам факт звернень позивача до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов`язано відповідача вчинити певні дії, не тягне наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Судова колегія доходить висновку про те, що наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_1 протягом років суперечить загальним вимогам щодо розумності строків кримінального провадження і не може бути визнана виправданою.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів враховує, що у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (майже сім років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначені норми закону, висновки Верховного Суду та ЄСПЛ, з огляду на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями працівників прокуратури у зв`язку з невиправданою надмірною тривалістю кримінального провадження щодо нього, а не в порядку, визначеному спеціальним ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у зв`язку із закриттям кримінального провадження, оцінивши досліджені у справі обставини та докази, надані на їх підтвердження, апеляційний суд доходить висновку про доцільність відшкодування позивачу моральної шкоди на загальних підставах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди у визначеному ОСОБА_1 розмірі 12800000 грн, оскільки така сума є вочевидь завищеною і такою, що не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості.

З урахуванням характеру й глибини заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, тривалості здійснення кримінального провадження щодо нього, а також засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача 15000 грн на відшкодування моральної шкоди, яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Колегія суддів не має процесуальної можливості перевірити доводи ОСОБА_4 , висловлені ним в судовому засіданні, щодо питань, порушених в межах справи, яка перебуває на розгляді в ДБР, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи. Ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містить жодного правового обґрунтування та викладення обставин, на які посилався позивач у судовому засіданні в цій частині.

Водночас колегія суддів в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні суми застави в розмірі 3524000 грн під час розслідування кримінального провадження як необґрунтованої, адже заставу застосовано ухвалою суду, що набрала законної сили, під час розгляду кримінального провадження у порядку КПК України, нормами якого передбачено порядок та підстави повернення суми застави.

Також, на думку колегії суддів, слід відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, понесених у кримінальному провадженні, адже вони не є доведеними та обґрунтованими.

Так, на підтвердження цих позовних вимог, ОСОБА_4 надав суду копію рахунка № 01200113 від 05.01.2021 на суму 300000 грн за правову допомогу адвоката Тарасенка А.В. за договором б/н від 30.05.2019 та копію договору про надання правничої (правової) допомоги F 001 від 30.05.2019, укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом Тарасенком А.В. (а.с. 199, 200), яким визначено, що умови договору та прейскурант цін є додатками до нього. Проте, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять ні додатків до договору, ні актів приймання-передачі наданих адвокатом послуг, ні розрахунку їх вартості та обсягу виконаних адвокатом робіт, що унеможливлює перевірку доцільності, обґрунтованості та реальності таких витрат.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в частині завдання позивачеві моральної шкоди, у зв`язку з чим, її слід частково задовольнити, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників прокуратури.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року в цій справі скасувати. Прийняти в цій справі нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позов залишити без задоволення.»

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: