Провадження № 2/161/314/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення реєстратора

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_3 ) про скасування рішення реєстратора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на цей об`єкт визнано за позивачем на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2010 року №2-2875/10. Це майно розташоване на земельних ділянках, з кадастровими номерами :03:001:0126, :03:001:2636, :03:001:2638, які були відчужені на користь відповідача згідно договору від 02 серпня 2021 року.

В подальшому відповідач, згідно з рішенням державного реєстратора Мар`янівської сільської ради Луцького району Волинської області від 24 січня 2023 року №66175426 зареєструвала за собою право власності на введений в експлуатацію житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що договір від 02 серпня 2021 року був визнаний недійсним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2023 року №161/629/23.

Позивач зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу земельних ділянок був визнаний недійсним, а відповідач не набувала у встановленому порядку права власності на об`єкт незавершеного будівництва, вищенаведене рішення державного реєстратора є незаконним, і позивач просить суд визнати його недійсним та скасувати.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що постановою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2023 року №161/629/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову

В судове засідання сторони не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Від представника відповідача надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги заперечує. Також зробила заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про надання доказів про понесені судові витрати у справі після ухвалення рішення.

Від позивача жодних клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2021 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ходачинським Р. О. та зареєстрований в реєстрі за № 448. За умовами договору продавець ОСОБА_4 передав, а покупець ОСОБА_2 отримала у власність земельні ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер: :03:001:0126, площею 0,0599 га, кадастровий номер: :03:001:2636 та площею 0,0599 га, кадастровий номер: :03:001:2638, які розташовані у с. Тарасове Луцького р-ну Волинської обл.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2010 року у справі № 2-2875/10 за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір купівлі продажу між сторонами від 02 серпня 2021 року укладено щодо трьох земельних ділянок: площею 0,1199 га, кадастровий номер: :03:001:0126, площею 0,0599 га, кадастровий номер: :03:001:2636 та площею 0,0599 га, кадастровий номер: :03:001:2638, які розташовані у с. Тарасове Луцького р-ну Волинської обл. Відповідно до п. 1. 2 Договору, земельні ділянки належать продавцю на підставі договору дарування земельних ділянок, посвідченого 23 березня 2015 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ходачинським Р. О. за реєстровим № 300 (площею 0,1199 га кадастровий номер: :03:001:0126 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28) та площею 0,0599 га кадастровий номер: :03:001:2638 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28) та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 311911, виданого 20 березня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Луцькому районі Волинської області на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2007 року у справі № 2-6186/2007.

Згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2007 року у справі № 2-6186, яка розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у порядку спадкування в рівних долях перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,1199 га в с. Тарасове Луцького району Волинської області після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2010 року у справі № 2-2875/10, під час розгляду цієї справи з матеріалів спадкової справи № 294/2009 суд установив, що ОСОБА_1 оформив право власності на частину спадщини за заповітом після смерті матері, у тому числі на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться під незавершеним будівництвом.

Позивач ОСОБА_7 не зазначив, на якій саме земельній ділянці був розташований об`єкт незавершеного будівництва, у день продажу трьох, належних позивачу ОСОБА_4 , земельних ділянок.

В подальшому відповідач, згідно рішення державного реєстратора Мар`янівської сільської ради Луцького району Волинської області від 24 січня 2023 року №66175426 зареєструвала за собою право власності на введений в експлуатацію житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року у справі №161/629/23, визнано недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок від 02 серпня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ходачинським Р. О., зареєстрований у реєстрі за № 448, за яким ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельні ділянки площею 0,1199 га кадастровий номер :03:001:0126, площею 0,0599 га кадастровий номер :03:001:2636, площею 0,0599 га кадастровий номер :03:001:2638. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Натомість, постановою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №161/629/23, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2023 року та додаткове рішення від 28 серпня 2023 року у цій справі скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельних ділянок недійсним відмовлено.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Зі змісту позову слідує, що позивач вказує дві окремі підстави свого позову, а саме:

1)факт визнання недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок від 02 серпня 2021 року;

2)порушення його права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який, за твердженням позивача, ним не відчужувався разом із земельними ділянками.

Суд вважає за необхідним надати окрему оцінку цим підставам позову.

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Отже, чинним законодавством чітко врегульована питання припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речових прав на майно, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

В даному випадку позивач однією з підстав свого позову зазначає факт визнання недійсним у судовому порядку договору купівлі-продажу земельних ділянок від 02 серпня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ходачинським Р. О., зареєстрований у реєстрі за № 448, за яким ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельні ділянки площею 0,1199 га кадастровий номер :03:001:0126, площею 0,0599 га кадастровий номер :03:001:2636, площею 0,0599 га кадастровий номер :03:001:2638.

Однак в даному випадку, порядок виконання судового рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок, на підставі яких відповідач, в тому числі, ввела в експлуатацію незавершене будівництво та зареєструвала за собою право власності на побудований об`єкт нерухомості, чітко передбачений частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і додаткове визнання недійсним, чи скасування, рішення державного реєстратора в такому випадку не передбачається. Тому в цій частині підстав позову позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, адже в даному випадку позивач не позбавлений можливості звернутися до державного реєстратора в порядку частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і в подальшому оскаржити його рішення, дії чи бездіяльність стосовно невнесення запису про припинення права власності.

До того ж, визначена позивачем підстава позову у вигляді визнання недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок відпала, згідно постанови Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №161/629/23.

Що стосується доводів позивача про те, що саме він був власником об`єкта незавершеного будівництва і спірне рішення державного реєстратора порушило його право власності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи слідує, що земельні ділянки :03:001:0126, :03:001:2636, на одній з яких, як стверджує позивач, розміщений спірний об`єкт нерухомого майна, після набуття позивачем у власність на підставі спадкування, в подальшому, згідно договору дарування від 23 березня 2015 року були відчужені ним на користь ОСОБА_4 , який надалі, на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2021 року, продав ці ділянки, разом з ділянкою :03:001:2638, на користь відповідача.

При цьому позивач ОСОБА_1 був представником ОСОБА_4 під час укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок від 02 серпня 2021 року і саме ОСОБА_1 підписував договір від імені ОСОБА_4 .

Натомість, під час укладення договору сторони у п. 5.1 закріпили застереження про те, що продавець в особі представника свідчить, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення та, зокрема, що земельні ділянки є вільними від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб.

Отже, відчужуючи спочатку у 2015 році земельні ділянки за договором дарування ОСОБА_4 , а в подальшому, як повірений, діючи в інтересах ОСОБА_4 та відчужуючи ці ж ділянки у 2021 році за договором купівлі-продажу, позивач не міг не усвідомлювати, що разом із земельними ділянками він відчужує і будь-які приналежності до неї, в тому числі об`єкт незавершеного будівництва, який можливо знаходився там. При цьому позивач засвідчив, що земельні ділянки є вільними від будь-яких майнових прав та претензій третіх осіб.

Слід зазначити, що ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Враховуючи цей принцип, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства (постанова Верховного суду від 20 січня 2021 року №318/1274/18).

Тому юридична доля земельної ділянки та можливого об`єкта незавершеного будівництва на ній не може бути різною, тобто не єдиною. Відчуживши спочатку у 2015 році спірні земельні ділянки, а потім, діючи як повірений у 2021 року, позивач тим самим відчужив будь-які інші майнові права стосовно цих ділянок, зокрема і стосовно їх забудови та можливого розміщеного незавершеного будівництва.

Фактично позиція позивача в цій частині зводиться до заперечення власного волевиявлення та власних запевнень під час укладення договору дарування у 2015 році та купівлі-продажу у 2021 року, тобто, до зловживання своїм цивільним правом та його недобросовісності.

До того ж, як договір дарування укладений у 2015 році, так і договір купівлі-продажу укладений у 2021 року, є дійсними та самим позивачем не оспорювалися.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки чинним законодавством передбачений принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зважаючи на те, що позивач добровільно відчужив земельні ділянки у 2015 році, а в подальшому, діючи як повірений нового власника, відчужив їх у 2021 року, при цьому надаючи запевнення про відсутність майнових претензій та прав третіх осіб на це майно, враховуючи, що відповідні договори є дійсними та самим позивачем ОСОБА_7 не оспорювалися, суд дійшов висновку, що відповідач, набула всіх майнових прав на земельну ділянку, в тому числі на її забудову та можливе розміщене на ній незавершене будівництвом, а тому спірне рішення державного реєстратора не порушує права власності позивача, яке було припинено за фактом відчуження ним земельних ділянок у 2015 році. З цих міркувань у задоволенні позову, в частині доводів про порушене право власності позивача, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення реєстратора.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 26 січня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк