РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М., Фурдися В.О.

з участю:

представника позивача адвоката Ковальчука А.В.

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тищук К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Табінський Олександр Іванович про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Табінський Олександр Іванович про визнання договору дарування недійсним. Просили визнати недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений 31.12.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І. та зареєстрованим у реєстрі під №2684. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої вимоги обгрунтували тим, що відповідач укладаючи договір дарування на користь близького родича (сина), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 діяв недобросовісно, з метою убезпечити нерухомість від потенційного звернення стягнення на неї, оскільки до грудня 2013 року на відповідну нерухомість неможливо було звернути стягнення, так як вона перебувала в іпотеці АТ «УКРСИББАНК» (про що вказано у постанові від 02.12.2013 про повернення виконавчого документа), а після грудня 2013 року нерухомість вже не належала боржнику і тому 11.11.2014 Позивачу знову було повернуто виконавчий документ через відсутність майна у боржника на яке можливо звернути стягнення. На момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 достеменно знав, що має невиконані та прострочені грошові зобов`язання перед Позивачем, а також те, що Позивач вже вчиняє дії направлені на судовий захист своїх прав та інтересів. 15.09.2023року позивач подав до суду заперечення щодо застосування строку позовної давності. Вважає, що не пропущено строк позовної давності. Зокрема інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2022 року стало відомо, що 31.12.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на майно -кв. АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 31.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І. та зареєстровано у реєстрі під № 2684. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ковальчук А.В., який діє згідно ордеру серія АМ № 1065848, підтримав позов в межах доводів позовної заяви та просив задовольнити. Підтримав поданий відзив на заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тищук К.П., яка діє згідно ордеру серія ВК № 1054849 від 23.09.2022 р. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, підтримала заяву про застосування строків позовної давності. Згідно якої вказала, що в позовній заяві позивач просить визнати недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31.12.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І. та зареєстрованим у реєстрі під № 2684. Як підставу визнання Договору недійсним позивач вказує на недобросовісність відповідача ОСОБА_1 , адже йому було відомо про наявність в нього боргових зобов`язань. Проте, боргові зобов`язання ОСОБА_1 на які посилається позивач, були забезпечені заставою (транспортними засобами). При укладенні кредитних договорів вище вказана квартира в заставу позивачем не бралась, адже кредитні зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені іншим майном. Тобто будь-яких перешкод для укладення оскаржуваного Договору не було. Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивачу було відомо про укладення Договору ще в 2013 році, тобто після закінчення термінів повернення за кредитними : 02.04.2009-за кредитним договором ОСОБА_3 № 0604/14 від 06.04.2006 де ОСОБА_1 є поручителем; 25.09.2012-за кредитним договором № 0709/75 від 25.09.2007 року де ОСОБА_1 є позичальником. Однак, не дивлячись на те, що після грудня 2013 року вищезазначена квартира не перебувала під забороною, а отже позивач не був позбавлений права звернутись до суду з аналогічним позовом, проте позивач звернувся до суду з позовом про визнання Договору недійсним лише в липні 2022 року - майже через 9 років - тобто з пропуском строків позовної давності. А відтак, відповідач ОСОБА_1 вважає, що до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним Договору необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви , оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією за адресою зареєстрованого місця проживання, а тому вважається повідомленим належним чином. Заяви щодо розгляду справи в його відсутність суду не надав, про причину неявки суду не повідомив. Письмових заперечень до суду не подав. Третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Табінський Олександр Іванович подав до суду заяву ( №32903/23-вх . від 26.06.2023), згідно якої просив розглянути справу без його участі згідно чинного законодавства. Враховуючи думку представників сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 . Ухвалою суду від 05.08.2022 року прийнято позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 05.08.2022 року постановлено накласти арешт на квартиру загальною площею 53,2 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , запис про право власності № 4161254, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 01.

Ухвалою суду від 02.03.2023 р. , 03.04.2023 р., 25.05.2023 р., 22.08.2023 р., 02.10.2023 р., постановлено здійснити судове провадження у режимі відеоконференції у вказаній цивільній справі. Доручено Луцькому міськрайонному суду Волинської області, бути відповідальним за забезпечення проведення відео конференції під час судових засідань. Ухвалою суду від 13.12.2023 р. закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи. Ухвалою суду на місці 29.01.2024 р. задоволено клопотання позивача про долучення письмових доказів копії договору дарування квартири від 31.12.2013 р. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тищук К.П., дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та заперечення представника відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення . Судом встановлено, що 06.04.2006 між ОСОБА_1 та ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТНАНК, яке в подальшому перейменоване у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК (далі- позивач) було укладено договір поруки №0604/17/ДП2 предметом якого є надання ОСОБА_1 перед Позивачем поруки за виконання громадянином ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитним договором №0604/17 від 06.04.2006, згідно якого останньому надається кредит у розмірі 38 500,00 доларів США із терміном повернення до 02.04.2009. Встановлено, що 19.02.2007 ОСОБА_1 набув право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу ВЕЕ №612797 від 08.02.2007, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2022. 25.09.2007 між Позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0709/75 (далі за текстом -Кредитний договір) відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 90 000,00 дол. США із терміном повернення 25.09.2012, що підтверджується копіями кредитного договору разом з додатками. Також встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2009 у справі №2- 5685/2009 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, було задоволено: в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на транспортні засоби, які перебували у заставі. 07.09.2010 ухвалою Апеляційного суду Рівненської області апеляційна скарга ОСОБА_1 на вказане рішення була відхилена. Як встановлено судом, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з нього стягнуто борг за кредитним договором у сумі 619221,10 грн.. На виконання рішення було видано виконавчий лист №2-414/2011 від 10.05.2011. 28.10.2011 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 29540874 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-414/2011 від 10.05.2011 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором №0604/17 від 06.04.2006 Позивач у серпні 2012 року звернувся із позовом до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська про солідарне стягнення заборгованості, у тому числі, з відповідача ОСОБА_1 . Встановлено, що 28.09.2012 рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі №2/0417/6621/2012 позовні вимоги Позивача були задоволені та стягнуто солідарно, у тому числі, з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 56 513,76 доларів США. Згідно постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №29540874 від 02.12.2013 вбачається, що у виконавчому провадженні №29540874 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.7 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999 оскільки згідно відповіді Державної податкової служби України боржник не має відкритих рахунків у банківських установах, інформація щодо місця роботи боржника відсутня. За боржником зареєстроване нерухоме майно, яке перебуває в Іпотеці згідно договору іпотеки №48520 від 27.02.2007 в Укрсиббанк. Згідно відповіді ДАІ за боржником зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 21074, який знаходиться в розшуку з 29.11.2012 та станом на 23.11.2013 відомості щодо розшуку транспортного засобу відсутні, Іншого майна належного боржникові, яке підлягає опису не виявлено. Встановлено, що 27.12.2013 постановою державного виконавця Рівненського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №23844730 було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , який було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.12.2013, де також зазначено, що арешт не стосується квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2022. 31.12.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 29.3 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Встановлено, що підставою для реєстрації був договір дарування квартири від 31.12.2013 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І. та зареєстрованим у реєстрі під №2684, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.05.2022 . З оглянутої копії договору дарування квартири від 31.12.2013 р., посвідченого 31.12.2013 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2684, вбачається, що ОСОБА_1 (дарувальник) передає у власність безоплатно (дарує) своєму синові ОСОБА_2 (обдаровуваному) належну йому квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу квартири /ВЕЕ №612797 посвідченого Сохацькою О.В., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 08.02.2007 року за реєстровим № 890. Постановою старшого державного виконавця Полюховича Р.М. від 02.12.2013 року виконавчий лист №2-414/2011 від 10.05.2011 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 повернуто стягувачу. Згідно п.2 припинено чинність арешту майна боржника та сксовано інші заходи примусового виконання рішення. 16.05.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 43292744 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-414/2011 від 10.05.2011 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №43292744.

11.11.2014р. постановою старшого державного виконавця Полюховича Р.М. у виконавчому провадженні № 43292744 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999 оскільки згідно відповіді реєструючих органів нерухомого, рухомого майна за боржником не зареєстровано, відомості про відкриті рахунки в банківських установах відсутні. У боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. П.2 припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Оглянутою копією постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 06.04.2020 підтверджується, що було відкрито виконавче провадження № 61721625 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-414/2011 від 10.05.2011 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Виконавче провадження триває, будь-яке майно у боржника не виявлено. Окрім того, судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2012 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором. В рахунок забезпечення даного кредитного договору кв. АДРЕСА_2 перебувала в іпотеці. Так, у постанові державного виконавця від 02.12.2013 року у мотивувальній частині зазначено, що за боржником зареєстроване нерухоме майно яке перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки № 48520 від 27.02.2007 року Укрсиббанк.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України ) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачав підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, перед бачена статтею 228 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц). Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат К.Тищук у своїй заяві про застосування строків позовної давності вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин його пропуску. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Так, відповідно до п. 7.1 Договору, вказаний договір діє до повного виконана сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанню проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Разом з тим, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку,судом було встановлено , що ОСОБА_1 з 2006 року є солідарним боржником за кредитом ОСОБА_3 , а з 2007 року також боржником за власним, кредитним договором. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 допустили порушення своїх зобов`язань за своїми кредитним договорами. За наслідком цих порушень у Позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 а) як до поручителя за кредитним договором №0604/17 від 06.04.2006; б) як до позичальника за кредитним договором №0709/75 від 25.05.2007. ОСОБА_1 безоплатно відчужив власну нерухомість на користь сина ОСОБА_2 . Стягнутої судовими рішеннями з ОСОБА_1 на користь Позивача суми достатньо для звернення стягнення на єдине житло Відповідача, враховуючи приписи ч. 7 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження №606-ХІУ від 21.04.1999 (звернути стягнення на єдине житло боржника можливо лише, якщо сума, що підлягає стягненню перевищує десять розмірів мінімальної заробітної плати) та ч. 7 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (звернути стягнення на єдине житло боржника можливо лише, якщо сума, що підлягає стягненню перевищує двадцять розмірів мінімальної заробітної плати). ОСОБА_1 на теперішній час є боржником у двох виконавчих провадженнях. Натомість відносно його сина, відповідача ОСОБА_2 , відсутні виконавчі провадження де він був би боржником (відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників). На момент вчинення оспорюваного правочину (31.12.2013) , ОСОБА_1 був обізнаний про: Настання терміну повернення (02.04.2009) кредиту за кредитним договором ОСОБА_3 №0604/17 від 06.04.2006, де він є поручителем (відповідно до п..3 договору поруки поручитель з умовами кредитного договору обізнаний); Настання терміну повернення (25.09.2012) за кредитним договором №0709/75 від 25.09.2007, де він є позичальником (п. 1.3. Кредитного договору); Розпочаті Позивачем заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитними договорами №0604/17 від 06.04.2006 та №0709/75 від 25.09.2007 (звернення до суду та винесення рішень суду про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави). Крім того, на момент вчинення оспорюваного правочину (31.12.2013): 07.09.2010 Апеляційним судом Рівненської області, була відхилена апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області про звернення стягнення на предмет застави; 21.02.2011 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Позивача заборгованість за кредитним договором №0709/75 від 25.09.2007; 28.09.2012 Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Позивача заборгованість за кредитним договором №0604/17 від 06.04.2006. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд вважає, що укладаючи договір дарування на користь близького родича (сина), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 діяв недобросовісно, з метою убезпечити нерухомість від потенційного звернення стягнення на неї, оскільки до грудня 2013 року на відповідну нерухомість неможливо було звернути стягнення, так як вона перебувала в іпотеці АТ «УКРСИББАНК» (про що вказано у постанові від 02.12.2013 про повернення виконавчого документа), а після грудня 2013 року нерухомість вже не належала боржнику і тому 11.11.2014 Позивачу знову було повернуто виконавчий документ через відсутність майна у боржника на яке можливо звернути стягнення. На момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 достеменно знав, що має невиконані та прострочені грошові зобов`язання перед Позивачем, а також те, що Позивач вже вчиняє дії направлені на судовий захист своїх прав та інтересів. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки зобов`язання за кредитними договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, такий Договір не може вважатись виконаним, а відтак оспорюваний договір дарування вчинений із зловживанням правами та порушує майнові інтереси позивача. Обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, так як позивачу стало відомо про вчинений оспорюваний правочин у лютому 2022 року, що підтверджується наданою та дослідженою у судовому засіданні інформацією з Державного реєстру речових прав від 08.02.2022 року, відтак з даного часу слід рахувати строк звернення до суду. Позовна заява подана до суду 29.07.2022 року. Таким чином, враховуючи судову практику, достовірно встановлені судом докази у даній справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення та слід визнати недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31.12.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І., зареєстрованим у реєстрі під № 2684. Відповідно до ст. 141 ЦПК понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору підлягають до стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача у сумі 2481,00 грн. згідно платіжного доручення №ZZ424B1OOQ від 14.07.2022р.(а.с.6) та 1240,50 грн. згідно платіжного доручення № 1 від 13.07.2022 р. за заяву про забезпечення позову (а.с 51). На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Табінський Олександр Іванович про визнання договору дарування недійсним, задовольнити .

Визнати недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31.12.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І., зареєстрованим у реєстрі під № 2684.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" ,місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1 Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Третя особа: Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Табінський Олександр Іванович , місцезнаходження: 33001 м.Рівне, вул. Петра Могили, 22-Б. Повний текст рішення виготовлено - 08.02.2024.

Суддя О.В.Панас