Справа 688/4556/23
№ 2/688/127/24
Рішення

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Гошовської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за невиконання зобов`язання,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача

02.11.2023 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних за невиконання зобов`язання.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 15.01.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №132008/3В, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 40000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9 % річних. Окрім цього, 15.01.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №132008/3В, відповідно до умов якого він несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору в повному об`ємі, в тому числі щодо сплати неустойки, штрафу, пені.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому порядку. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2010 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2011 року, з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 стягнено солідарно заборгованість по кредиту, яка складається із простроченої заборгованості по кредиту в сумі 3644, 82 доларів США, строкової заборгованості по кредиту в сумі 34666,56 доларів США, поточної заборгованості по процентах в сумі 313,84 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в сумі 4601,86 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 9640,99 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 14608,31 грн, а всього 43247,08 доларів США та 24249,30 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №132008/3В від 15.01.2008 року в сумі 40000 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15.01.2008 року житловий будинок з належними до нього надвірними побудовами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України та наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Судове рішення відповідачем ОСОБА_1 було виконане лише в жовтні 2023 року, а тому вважає, що за несвоєчасне погашення кредиту та процентів з урахуванням строків позовної давності за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачі мають нести відповідальність у виді сплати 3 % річних.

Оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ухиляються від виконання вказаних зобов`язань та заборгованість не погашають, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 3% річних за невиконання зобов`язання в розмірі 5477,36 доларів США.

Представник позивача ПАТ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, в позовній заяві представник за довіреністю ОСОБА_3 просив розгляд справи провести без участі представника банку.

Позиція відповідачів

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позов не визнала з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився,подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, проти позову заперечив, оскільки виступав в якості поручителя ОСОБА_1 та ніяких коштів особисто не отримував.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.11.2023 року позовну заяву залишино без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, які у встановлений судом строк було усунуто.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11.2023 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 год. 00 хв. 12.12.2023 року, який у зв`язку з неявкою відповідачів, з урахуванням перебування головуючого судді у щорічній відпустці з 18.12.2023 року по 01.01.2024 року та графіку раніше призначених справ відкладено до 14 год. 30 хв. 24.01.2024 року.

24.01.2024 року судом отримано поданий відповідачем ОСОБА_1 відзив на позов, в якому зазначає, що позов є безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обгрунтування посилається на те, що у ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №58397384, відкритому на підставі виконавчого листа №2-1182, виданого 05.10.2016 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області, рішення суду було повністю виконано, заборгованість за кредитним договором погашено у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2023 року. Оскільки предметом спору у даній справі є звернення суми боргу у розмірі 43247,08 доларів США та 24249,30 грн, яка виникла за кредитним договором №132008/3В та була стягнута за рішенням суду, то вимоги ст. 625 ЦК України до неї не можуть бути застосовані. Крім того, вказує, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Також позивач прострочив трирічний строк позовної давності для звернення до суду, оскільки рішення Апеляційного суду Хмельницької області ухвалено 21.03.2011 року, тому вимоги позивача про стягнення передбачених ст. 625 ЦК України коштів, є такими, що заявлені після спливу позовної давності, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення позову в повному обсязі. Окрім цього, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та отримавши судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі ПАТ АБ «Укргазбанк» фактично використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору. Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Зазначає, що згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язаннямає бути виконане у гривнях, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, а тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент в іноземній валюті, помножена на кількість днів прострочення. З огляду на вказане, просила в задоволенні позову відмовити повністю через його необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2024 року за клопотанням відповідача ОСОБА_1 продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву, приєднано його до матеріалів справи; запропоновано представнику позивача публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» надати до суду помісячний розрахунок нарахування 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за спірний період та докази, які б вказували на дату остаточного виконання рішення суду про стягнення заборгованості по кредиту; розгляд справи відкладено до 14 год. 00 хв. 22.02.2024 року.

02.02.2024 року на адресу суду від представника позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» Драгомерецького І.П. надійшла відповідь на відзив, в якій вважає, що позовна заява підлягає задоволенню повністю, а заперечення відповідача ОСОБА_1 викладені у відзиві є необгрунтованими. Посилається на те, що станом на 23.02.2022 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2011 року не було виконане, це призвело до прострочення грошового зобов`язання, і як наслідок у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних, відповідно до ст. 625 ЦК України. Окрім цього, позивачем не був пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення 3 % річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений відповідно до низки нормативно-правових актів, в тому числі у зв`язку із запровадженням карантину та ведення на території України воєнного стану.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження

Як встановлено в суді та вбачається з матеріалів справи, 15.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №132008/3В.

Згідно п. 1.1. даного Договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 40000 доларів США на строк з 15.01.2008 року по 14.01.2028 року або по день визначений в п.3.3.11 цього Договору із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9 % річних.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно з договором іпотеки від 15.01.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за дійсним договором Банком прийнято в іпотеку нерухомість, яку зазначено у п. 1.3. цього договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 15.01.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №132008/3В, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно з ОСОБА_1 за виконання зобов`язань по кредитному договору №132008/3В від 15.01.2008 року.

Згідно п. 5.1 кредитного договору №132008/3В від 15.01.2008 року у випадку порушення позичальником зобов`язань, банк має право відмовитись від виконання своїх зобов`язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов`язаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповернутої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки понесені банком за цим договором.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору №132008/3В у 2010 році позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з відповідачів.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2010 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 38331,38 доларів США боргу за неповернутим кредитом, 4451,56 доларів США процентів за користування кредитом, 5525 грн 11 коп пені за несвоєчасне повернення кредиту, 8888 грн 08 коп пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а всього 42782,94 доларів США та 14413 грн 19 коп; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1820 грн судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2011 року змінено рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2010 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором та викладено його в наступній редакції.

Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредиту, яка складається із простроченої заборгованості по кредиту - 3644, 82 доларів США, строкової заборгованості по кредиту - 34666,56 доларів США, поточної заборгованості по процентах - 313,84 доларів США, простроченої заборгованості по процентах - 4601,86 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 9640,99 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів - 14608,31 грн, а всього 43247,08 доларів США та 24249,30 грн.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №132008/3В від 15.01.2008 року в сумі 40000 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15.01.2008 року житловий будинок з належними до нього надвірними побудовами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України та наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат скасовано та постановлено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» по 910 грн судових витрат з кожного. В решті рішення суду залишено без змін.

На виконання даного рішення судом було видано виконавчий лист за №2-1182 від 05.10.2016 року, який пред`явлено позивачем для примусового виконання та на підставі якого 15.02.2019 року відкрито виконавче провадження за №58397384.

Згідно постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мігдальським П.П. від 23.11.2023 року заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, виконавче провадження №58397384 закінчено.

Отже, банк свої зобов`язання за укладеним договором виконав в повному обсязі, відповідачі же належним чином зобов`язання за договором не виконали, в результаті чого утворилась заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, яка станом на 23.02.2022 року становить 5477, 36 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 з 15.01.2008 року по 28.09.2023 року слідує, що ОСОБА_1 кредитні кошти отримала, користувалася ними та вносила платежі на погашення кредиту №132008/3В від 15.01.2008 року. Остаточно рішення суду виконане 12.09.2023 року, про що зазначив позивач у відповіді на відзив та не заперечували відповідачі.

Оскільки відповідачі не виконали зобов`язання у зазначений строк, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме даними: кредитного договору №132008/3В від 15.01.2008 року, договору поруки №132008/3В від 15.01.2008 року, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2010 року, яке набрало законної сили 21.03.2011 року, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2011 року, постанови про закінчення виконавчого провадження №58397384 від 23.11.2023 року, розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №132008/3В від 15.01.2008 року, виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 15.01.2008 року по 28.09.2023 року.

Застосовані норми права

За змістом положень статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Мотиви та висновки суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, тим самим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився Апеляційний суд Хмельницької області, змінивши рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.11.2010 року, задовольнивши позовні вимоги Банку в повному обсязі, ухваливши рішення від 21.03.2011 року, яке набрало законної сили 21.03.2011 року.

Щодо стягнення з поручителя ОСОБА_2 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року суд зазначає наступне.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови п.п. 5.1-5.4 договору поруки №132008/3В від 15.01.2008 року, укладеного ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову до останнього, оскільки порука припинилась.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідача ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 12.09.2023 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

А тому доводи відповідача, викладені у відзиві щодо неможливості застосування ст. 625 ЦК України не заслуговують на увагу.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - ч.4 ст.267 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст.257 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначене узгоджується із висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, строк позовної давності позивачем дотримано та не пропущено.

У даній справі ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явило позов до суду 02.11.2023 року. При цьому позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3 % річних за час прострочення, який, як він вважає, тривав за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року виходячи із простроченої суми заборгованості, обгрунтовуючи це тим що, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (зі змінами) з 12.03.2020 року на усій території України було встановлено карантин, який рішенням уряду неодноразово було продовжено зі встановленням певних обмежень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 року Перехідні та прикінцеві положення Цивільного Кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міінстрів України з метою запобігання поширення короновіросної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карнтину».

Окрім цього, 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №253/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/2023, від 01 травня 2023 року №254/2023, від 26 липня 2023 року №451/2023, від 06 листопада 2023 року №734/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено, в тому числі із 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23).

У зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_1 остаточно виконала рішення суду 12.09.2023 року, то з урахуванням наведених вище правових норм та правових позицій Верховного Суду, трирічний строк позовної давності обмежується періодом з 12.09.2020 року по 23.02.2022.

З розрахунку, доданого до позовної заяви, слідує, що ОСОБА_1 нараховано 3% річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 5477,36 доларів США.

А тому, з огляду на вищевикладене, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, виходячи з наданого позивачем розрахунку з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних за період з 12.09.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 1537,27 доларів США (з 12.09.2020 по 31.12.2020 рік 336,60 доларів США + з 01.01.2021 по 30.05.2021 в сумі 461,33 доларів США+ з 31.05.2021 по 05.09.2021 в сумі 271,81 доларів США+ з 06.09.2021 по 31.10.2021 в сумі 154,26 доліарів США + з 01.11.2021 по 23.02.2022 в сумі 313,27 доларів США = 1537,27 доларів США).

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних у визначеній у позові валюті є безпідставними та необгрунтованими судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 03 березня 2021 року у справі № 522/11047/17-ц, провадження № 61-4053св20.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і ВеликаПалата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У постанові від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, що узгоджується із правовою позицією, викладеній у постанові від 04.07.2018 року у справі № 14-134цс18.

Враховуючи все вищевикладене та диспозитивність цивільного судочинства, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 період з 12.09.2020 року по 23.02.2022 року 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором №132008/3В від 15.01.2008 року в сумі 1537 доларів США 27 центів.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, судовий збір, з урахуванням часткового задоволення позову, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 890 грн 37 коп.

Станом на день подачі позову 31.10.2023 року відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України 1 доллар США становить 36.3659, а тому ціна позову складає 199189,13 грн; станом на 22.02.2024 року відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України 1 доллар США становить 38,6237, а тому 1537, 27 доларів США становить 59375,05 грн. Відповідно 59375,05 грн становить 29,8 % від 199189,13 грн; 29,8 % від 2987,83 грн становить 890,37 грн.

На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 516, 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд-

вирішив:

позов публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за невиконання зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»три проценти річних від простроченої заборгованості за кредитним договором №132008/3В від 15 січня 2008 року в сумі 1537 (одна тисяча п`ятсот тридцять сім) доларів США 27 центів та судовий збір в розмірі 890 (вісімсот дев`яносто) гривень 37 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», адреса місцезнаходження: 03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 02 червня 2023 року органом 6831, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 26 лютого 2024 року.

Суддя: Світлана КОЗАЧУК