Справа № 645/1033/23
Провадження № 2/645/383/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2024 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Ульяніч І.В., при секретарі Циганок В.М., учасники справи: позивач ОСОБА_1 (не з`явився), відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 24.10.2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29.06.2023 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Справу призначити до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Полтавець Є.С. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували. При цьому відповідач пояснив суду, що дійсно він був засуджений вироком суду за спричинення позивачу тілесних ушкоджень, але не погоджується із заявленими сумами шкоди, вважав їх завищеними. Зазначив, що визнає шкоду в розмірі 5000 гривень за спричинення матеріальної шкоди та 5000 гривень за спричинення моральної шкоди.
Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, судом встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 ( сто п`ятдесят ) годин (справа № 645/318/23, провадження № 1-кп/645/48/23)
Зазначеним вироком встановлено, що 27 грудня 2022 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 перебував у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень його знайомому ОСОБА_1 .
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись навпроти ОСОБА_1 , обличчям до нього, на відстані витягнутої руки, наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя ОСОБА_1 , потім наніс кулаком лівої руки один удар в область обличчя ОСОБА_1 , від якого останній впав на підлогу. У подальшому, ОСОБА_2 наніс кулаками обох рук не менше 5 ударів в область голови ОСОБА_1 , а саме губи та носа.
Згідно висновку судово - медичної експертизи №09/19-С, у ОСОБА_1 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепо-мозгова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю синців на голові та забійно-рваної рани на нижній губі. За ступенем тяжкості: закрита черепо-мозгова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю синців на голові та забійно-рваної рани на нижній губі - належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6- ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), відповідно до п.п.2.3.2 «б», п.2.3.5. Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_2 , спричинив ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, згідно з яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
З матеріалів справи вбачається, що винними діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 23 413, 57 гривень, що підтверджується відповідними чеками на придбання лікарських засобів.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 23 413, 57 гривень.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
При вирішенні спору судом встановлено, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача також завдано потерпілому (позивачу) немайнових втрат.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд погоджується із обґрунтуванням позивача про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду, що виразились у фізичному болю та стражданнях, як під час заподіяння тілесного ушкодження, так і в подальшому, значних болях при лікуванні, в порушенні звичайних життєвих зв`язків та життєвого устрою, неможливість на певний період часу продовження активного громадського життя та праці, порушенні звичного ритму життя.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачу.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд вважає, що розмір заявленої позивачем суми моральної шкоди є не обґрунтованим, оскільки позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 28.12.2022 р. по 04.01.2023 р., тобто 8 днів, відомості про продовження амбулаторного лікування та його тривалість, матеріали справи не містять. Крім того, позивач не обґрунтував розрахунок моральної шкоди за 1 день лікування у розмірі прожиткового мінімуму 2684 грн. за один день, який розраховується на місць, протягом 14 днів.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
В силу вимогп.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільнені. Тому позивачем при зверненні з даним позовом до суду судовий збір не сплачено.
Відповідно, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 263, 263-265, 287, 288, 289 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду в сумі 23 413, 57 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000, 00 гривень, а всього 33 413,57 гривень. (тридцять три тисячі чотириста тринадцять гривень п`ятдесят сім копійок )
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , держави в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця мешкання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено: 07.03.2024 року.

Головуючий суддя І.В.Ульяніч