Провадження № 2/202/440/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зменшення суми аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Черкавський Ю.С. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зменшення суми аліментів.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Черкавський Ю.С. в обґрунтування позовної заяви зазначав, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2017 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 08.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.09.2018 відкрито виконавче провадження №57182224 щодо примусового стягнення з позивача аліментів. Позивач офіційно працевлаштований, має стабільний високий дохід, 1/4 якого, відповідно рішення суду відраховується на утримання малолітнього сина. Наголошував, що позивач щомісяця відраховує аліменти на суму, що в декілька разів перевищує визначену законодавцем суму прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що забезпечує її достойне утримання і розвиток. Крім того, позивач, не дивлячись на офіційні відрахування з його заробітної плати, окремо надає допомогу дитині на картковий рахунок відповідача у справі. Звертав увагу суду, що відповідач ухиляється від надання звітності по витратам на утримання дитини, використанню аліментів за цільовим призначенням, що стало причиною для звернення до суду. Враховуючи той факт, що поведінка відповідача не дає змоги позивачеві перевірити цільове використання сплачених ним аліментів, останнім прийнято рішення надавати аліменти у фіксованій щомісячній сумі, достатній для достойного утримання дитини та окремо надавати йому матеріальну підтримку у вигляді придбання одягу та інших необхідних для нормального розвитку та життя речей, в тому числі інших поточних витрат за необхідністю. Зазначав, що позивач з початку повномасштабного вторгнення російської федерації перебуває в лавах ЗСУ, захищає Україну в одному з бойових підрозділів, має іншу сім`ю, зареєстрований шлюб, несе відповідні витрати з у її утримання та утримання житла.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , 2013 р.н., у твердій грошовій формі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно з урахуванням інфляції з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Представник ОСОБА_2 адвокат Заблуда Г.І. надала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначала, що

позивач не надав жодних доказів щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за 2023 рік до подання позову. Відповідач направляла до військової частини оригінал постанови від 20.07.2023 про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_4 , що свідчить про невиконання зобов`язань щодо матеріального утримання дитини до її повноліття. Звертала увагу суду, що від іншого шлюбу позивач дітей не має, тому підстави для зменшення аліментів та призначення їх у твердій грошовій формі відсутні. Крім того, позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту погіршення його матеріального стану, а посилання позивача нібито про сплату аліментів у більшому розмірі ніж той, що йому було нарахований свідчить тільки про його задовільний матеріальний стан, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог на зменшення розміру аліментів.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Черкавський Ю.С. надав відповідь на відзив в якій зазначав, що про сплату аліментів позивачем свідчать довідки про його доходи, а доказів неотримання аліментів з боку відповідача позивач не надає. Наголошував, що підставами для зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Представник ОСОБА_2 адвокат Заблуда Г.І. надала заперечення на відповідь на відзив в яких зазначала, що спільний неповнолітній син позивача та відповідача займається шахами, відвідує секцію тенісу, займається українською мовою. Відповідачка в повному обсязі виконує свої обов`язки щодо піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримує дитину. Позивач посилається на погіршення матеріального стану, однак не надав жодних підтверджень цьому доводу, порушуючи принцип змагальності сторін. Позивач має власне житло, постійну заробітну плату, крім того, від іншого шлюбу позивач дітей не має, тому підстави для зменшення аліментів та призначення їх у твердій грошовій формі відсутні.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Черкавський Ю.С. позов підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Заблуда Г.І. просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року по справі № 202/3842/17 (провадження № 2/202/1971/2017) було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 08.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилався на те, що у платника аліментів змінився матеріальний та сімейний стан. Наголошував, що розмір аліментів, які він наразі сплачує значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він одружився, вимушений витрачати кошти на утримання майна.

Зі змісту норми ст. 192 СК України вбачається, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що в нього погіршився матеріальний стан, а сама по собі зміна сімейного стану (укладення шлюбу) не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового стану, що узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 28.05.2021 року по справі № 715/2073/20.

Позивач не довів підстави свого позову, про те, що не може утримувати неповнолітню дитину на належному рівні та несе непропорційні його доходам надмірні додаткові витрати по утриманню житла та своєї дружини, тобто що його майновий стан після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з урахуванням розміру його доходів на день розгляду цього спору погіршився. Належних у допустимих доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України до справи позивач всупереч свого процесуального обов`язку (ст.ст. 12, 81 ЦПК) не надав.

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану. Навпаки, як зазначає сам представник позивача доходи позивача збільшилися. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання дружини чи майна.

Суд зазначає, що відповідно до рішення Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення при таких обставинах не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме його інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Надавши належну оцінку матеріального стану позивача, а також балансу інтересів дитини, що має пріоритетне значення, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави свого позову про зменшення (зміну) розміру аліментів, визначених рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року, у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України, так як позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по оплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зменшення суми аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда