Справа № 203/214/24
Провадження № 4-с/0203/4/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого, судді - Колесніченко О.В.,

за участю секретаря - Погрібного О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до якої просить зняти арешт та заборони, накладені державним виконавцем в межах виконавчого провадження № ВП 17321330 з примусового виконання виконвчого листа № 2-917 від 19 червня 1999 року, виданого на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а також виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська выд 14 червня 1999 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей та в межах виконавчого провадження № ВП 17321330 державним виконавцем 17 червня 2005 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, у зв`язку із утворенням заборгованості по сплаті аліментів. Натомість, як стверджує ОСОБА_3 , заборгованість по аліментам ним погашена ще у 2005 році, проте постанова державного виконавця не скасована. В подальшому, у лютому 2022 року, звертаючись до Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту, останніми повідомлено, що в АСВП відсутня інформація про виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , та з цих підстав виконавча служба не має можливості зняти арешт. Натомість, у грудні 2023 року ОСОБА_1 виконавчою службовою повідомлено, що виконавче провадження № ВП 17321330 знищене. В той же час, існування арешту позбавляє ОСОБА_1 вільно розпоряджатися належним йому на праві власності майном, а тому звертається до суду із зазначеною скаргою.

Скаржник та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, остання через канцелярію суду подала заяву про розгляд скарги за її та скаржника відсутності, в якій також зазначила, що скаргу підтримують та наполягають на її задоволенні.

Представник заінтересованої особи Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, однак 18 січня 2024 року на електронну пошту суду, а 25 січня 2024 року засобами поштового зв`язку за підписом начальника вищевказаного ВДВС надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого просить розглядати скаргу за відсутності представника Другого Правоборежного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а також відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , з підстав того, що повернення виконавчого документа на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Окрім цього, у відзиві зазначається, що ОСОБА_1 не вірно визначився з колом учасників осіб процесу, оскільки зазначив відповідачем Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тоді як останнє повинно бути третьою особою. Окрім цього, у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а на даний час виконавче провадження знищеним. Також Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вважає, що скаржником пропущено строк звернення до суду із зазначеною скаргою.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлено про дату та час, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв або клопотань від неї не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 1999 року, ухвалене у цивільній справі № 2-917/1999, яке набрало законної сили 25 червня 1999 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батьків, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів в місяць на кожну дитину на користь їх матері ОСОБА_2 , починаючи з 14 травня 1999 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 16).

17 червня 2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції Дарчуком Д.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-917, виданого 14 червня 1999 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини, винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , 1966 року народження, із забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 (а.с. 8).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме мйно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 300521796 від 21 лютого 2022 року вбачається, що на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 червня 2005 року (а.с. 13-14).

З повідомлення Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за вих. № 11176 від 10 лютого 2022 року вбачається, що перевіркою АСВП та спецрозділу виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_7 , 1966 року народження, державним виконавцем не виявлено, а також зазначено, що виконавчі провадження, які було завершено по 2018 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, згідно яких зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки від дати завершення виконавчого провадження, які після закінчення зберігання підлягають знищенню (а.с. 9).

19 грудня 2023 року за вих. № 216892 Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відповідь на адвокатський запит повідомило про те, що згідно перевірки відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень ВП-спецрозділ у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження ВП 17321330 з примусового виконання виконавчого листа № 2-917 від 25 червня 1999 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячно до повноліття дитини. 19 грудня 2000 року державним виконавцем відкрите виконавче провадження на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» з накладенням арешту на майно боржника. 17 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого документа на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в постанові зазначено: боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , територія Бабушкінського ВДВС. Станом на 18 грудня 2008 року більш детальну інформацію або копії з матеріалів виконавчого провадження надати неможливо, оскільки згідно з Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців, визначено строк зберігання завершених виконавчих проваджень, який становить 3 роки, вказане виконавче провадження знищено (а.с. 10).

З відкритого розділу ВП-спезрозділ по виконавчому провадженню № 17321330 вбачається, що зазначене виконавче провадження закінчене та 17 грудня 2012 року державним виконавцем Шевченко Ольгою Миколаївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) (а.с. 37 зворот-38).

При цьому, жодних доказів про існування інших виконавчих проваджень за виконавчим листом № 2-917 від 25 червня 1999 року матеріали справи не містять та учасниками справи такі докази не надано.

Так, розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження, дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 січня 2020 року у справі №201/10187/18.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо обраного ОСОБА_1 способу захисту, оскільки в даному випадку останній є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Кіровського районного суду від 14 червня 1999 року, а тому не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Більш того, Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є відповідачем у зазначеній справі, а у відповідності до порядку звернення із такою скаргою є заінтересованою особою.

Тотожні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року у цивільній справі № 203/1904/21 (провадження № 61-5661св22).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Закон України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту, в інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому, приписами частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету накладення арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Належними та допустимими доказами підтверджено, що рішення суду, яке було підставою існування виконавчого провадження щодо скаржника, на примусовому виконанні не перебувають, виконавче провадження в межах якого було накладено арешт знищено, факт повторного пред`явлення виконавчого листа стягувачем в межах встановлених Законом строків не встановлений, арешт майна протягом тривалого часу продовжує бути чинним, що позбавляє власника на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27 березня 2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Зважаючи на відомості про знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі спливом передбаченого строку їх зберігання в архіві виконавчих органів, а також враховуючи те, що державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, можливість вирішення питання зняття арешту в позасудовому порядку відсутня, що чинить перешкоди для реалізації права власності скаржника.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вище зазначене, а також відсутність ініціативи стягувача у повторному пред`явленні виконавчого документу до виконання, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та відсутність правових підстав обтяження майна ОСОБА_1 .

Щодо тверджень представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про пропущення строку звернення до суду з вказаною скаргою суд зазначає, що Кіровського районного суду від 15 січня 2024 року ОСОБА_1 поновлено такий строк.

Окрім цього суд зазначає, що Єдиний реєстр боржників не містить інформації про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як боржника, а також згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні будь-які виконавчі провадження, з огляду на що вимога про виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати арешт майна накладений постановою серії АЕ № 925062 від 17 червня 2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції Дарчуком Д.В., заборона 2414, на все нерухоме майно ОСОБА_1 , що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером обтяження 2143252 від 01 липня 2005 року, зареєстрованого реєстратором Другою дніпровською державною нотаріальною конторою.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Колесніченко