справа № 754/2712/22 головуючий у суді І інстанції Лісовська О.В.
провадження № 22-з/824/18/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВА)

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві питання про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Остаповичем Вячеславом Миколайовичем, про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: виконувач обов`язків директора комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Тищенко Володимир Анатолійович, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, та питання про ухвалення додаткового судового рішення за ініціативи суду, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), подану виконуючим обов`язки директора - Наталією Стаховою, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року - задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року у частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року включно у розмірі 154 362, 26 грн. - змінено, викладено мотивувальну частину рішення в цій частині у редакції цієї постанови.

У іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року залишено без змін.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року - скасоване та ухвалено нове, яким у стягненні з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 37000, 00 грн. - відмовлено.

25 грудня 2023 року до Київського апеляційного суду подана заява ОСОБА_1 , через представника, адвоката Остаповича Вячеслава Миколайовича, про ухвалення додаткового рішення по справі.

25 грудня 2023 року до Київського апеляційного суду подане клопотання ОСОБА_1 , через представника, адвоката Остаповича Вячеслава Миколайовича, про подання письмових доказів по справі, копія акту від 22 грудня 2023 року здачі-приймання робіт виконаних адвокатом у цивільній справі №754/2712/22 згідно договору про надання правової допомоги №01/12/10/18 від 12 жовтня 2018 року та додаткової угоди №1 від 01 липня 2022 року до договору про надання правової допомоги№01/12/10/18 від 12 жовтня 2018 року.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

При цьому апеляційний суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року про те, що у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Справа була призначена до розгляду у суді апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні без виклику учасників справи.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Остаповичем Вячеславом Миколайовичем, про ухвалення додаткового рішення по справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За ч 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 3, ч.4 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 15 000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (т.1, а.с.86), а у відзиві на апеляційну скаргу апелянт зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції становить 15 000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (т.2, а.с.107),

При цьому з тексту як позовної заяви, так і відзиву на апеляційну скаргу не вбачається, що позивач заявляв про те, що ним будуть подані у строки, передбачені частиною 8 статті 141 ЦПК України, додаткові докази про понесені судові витрати.

Отже, враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви позивача чи його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, відсутні підстави для прийняття та урахування поданих стороною позивача документів після ухвалення судового рішення у даній справі.

Такий висновок суду повною мірою узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеному у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Станом на час прийняття постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року до матеріалів справи позивач чи його представник не долучив додаткових доказів витрат на професійну правничу допомогу впродовж усього розгляду справи судом апеляційної інстанції та не вказав наміру, зокрема, у судовому засіданні до закінчення судових дебатів у справі, про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, апеляційний суд вважає, що сторона позивача пропустила строк для подання додаткових доказів понесених витрат. При цьому у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказував про поважність причин його пропуску.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що в частині вирішення питання про долучення додаткових доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу заяву представника позивача необхідно залишити без розгляду, так як дані докази були надані поза межами строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вирішує питання про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі доказів, наданих стороною позивача у строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Отже, ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу та розміру таких витрат у суді апеляційної інстанції на час ухвалення судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Поряд з цим, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про необхідність ухвалення в даній справі додаткового судового рішення за власною ініціативою, зважаючи на таке.

Так, як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, апеляційний суд щодо рішення суду першої інстанції у частині стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача, дійшов висновку, що воно підлягає зміні у цій частині, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в цій частині у редакції цієї постанови та зменшення розміру стягнутого середнього заробітку до 150 773,62 грн.

При цьому, у резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційним судом не було зазначено про зменшення розміру стягнутого середнього заробітку до 150 773,62 грн.

Отже, зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. 270 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалити додаткове судове рішення у справі № 754/2712/22 за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: виконувач обов`язків директора комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Тищенко Володимир Анатолійович, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Пункт другий резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року викласти в наступній редакції:

«Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року у частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року включно у розмірі 154 362, 26 грн. - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в цій частині у редакції цієї постанови та зменшити розмір стягнутого середнього заробітку до 150 773,62 грн».

Клопотання ОСОБА_1 , подане представником, адвокатом Остаповичем Вячеславом Миколайовичем, про поданнядодаткових доказів витрат на професійну правничу допомогу - залишити без розгляду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Остаповичем Вячеславом Миколайовичем, про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи судом апеляційної інстанції в розмірі 26 500,00 грн - відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова