ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2118/24 Справа № 205/4273/23 Суддя у 1-й інстанції - Федотова В.М. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2023 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 23 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 233 246,03 грн., строком кредитування 36 місяців, щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором.

Кредитні кошти відповідачкою були отримані, шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, визначений п. 4 Кредитного договору. Таким чином, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за вказаним Кредитним договором виконало у повному обсязі.

17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № 171221, за умовами якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступила АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених договором, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» суму фінансування. Факт передачі права вимоги підтверджується реєстром права вимоги до договору про відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості.

Позивач зазначає, що у порушення умов Кредитного договору відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10 квітня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 271 756,64 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 184 616,77 грн.; - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 22,42 грн.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 87 117,45 грн..

На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму кредитної заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, однак із наданих позивачем доказів не вбачається набуття АТ «ТАСКОМБАНК» прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт передачі права вимоги за кредитним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до договору Факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості, які були додані до позову. Крім того, апелянт вказує, що відповідачка здійснювала платежі на погашення заборгованості Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК» як новому кредитору, що вказує на наявність між сторонами договірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Данілов Д.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 233 246,03 грн., строком кредитування 36 місяців.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно із п. 1.3. Кредитного договору відповідач зобов`язалася сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5305430, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, підписавши цей договір, ОСОБА_1 доручила ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів.

Усі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» редакція від 04 січня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується, підписавши цей Договір (п. 2.1. Кредитного договору).

Відповідно п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, Паспорт кредиту № 5305430 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», редакція від 04 січня 2021 року, складають єдиний кредитний договір. Відповідач, підписавши цей Договір, підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав.

Також між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 підписано Паспорт кредиту № 5305430.

Відповідно до п. 4, 5 Паспорту кредиту сума кредиту становить 233 246,03 грн., строк, на який надається кредит, складає 36 місяців. Розмір процентної ставки при наданні кредиту становить 5 % від суми кредиту, розмір щомісячних процентів 2,49 % від суми кредиту, розмір річних процентів 0,01 % від суми боргу. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою. Загальні витрати за кредитом становлять 219 104,19 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 442 367,20 грн., реальна річна процентна ставка - 54,70 %.

Крім цього, у п. 6 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

При цьому, Заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», Кредитний договір № та Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» № 5305430 підписані відповідачкою та представником банку і датовані 23 березня 2021 року.

В порушення умов Кредитного договору відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10 квітня 2023 року утворилася заборгованість, яка згідно наданого Банком розрахунку складає 271 756,64 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 184 616,77 грн.; - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 22,42 грн.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 87 117,45 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону.

За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Встановлено, що 17 грудня 2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладений договір факторингу № 171221, за яким ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передало (відступило) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог.

Положеннями п. 2.3. договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року передбачено, що відступлення права вимоги та всіх інших прав, належних ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» до АТ «Таскомбанк» відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги згідно з додатком № 2 до цього договору, але не раніше оплати АТ «Таскомбанк» суми, зазначеної у п. 3.1. цього договору, після чого АТ «Таскомбанк» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги, визначені цим договором, та всі права вимоги за договорами поруки. Сторони підписують Акт прийому-пері Реєстру Прав Вимоги в день здійснення оплати Суми Фінансування, згідно п. 3.1. цього договору.

Пунктом 1.1 Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року визначено, що реєстр прав вимоги - погоджений сторонами список з переліком позичальників (прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер, найменування, адреси проживання/місцезнаходження) та інформацією щодо боргів таких позичальників (номер та дата кредитного договору, розмір боргу), оформлений за формою, встановленою в Додатку №1 (форма реєстру прав вимоги з паперовому вигляді і Додатку № 3 (форма реєстру прав вимоги в електронному вигляді) до цього договору.

Пунктом 2.1. Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року вказано, що перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

Пунктом 2.4. Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року визначено, що в день, коли здійснюється перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Боргу до Позичальників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору Реєстр Прав Вимоги в електронному вигляді за формою, наведеною в додатку № 3 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог в електронному вигляді (Додаток № 4).

На підтвердження виконання договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, а відтак і переходу права вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 , позивач надав: - Додаток 1 форма Реєстру прав вимоги; - Додаток 2 форма Акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги; - Додаток 3 форма Реєстру прав вимоги в електронному вигляді; - Додаток 4 форма Акту прийом-передачі Реєстру прав вимоги в електронному вигляді; - Додаток 5 форма Зразку повідомлення про відступлення (а.с. 39); - докази сплати коштів за Договором факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року.

Разом з тим, із вказаних додатків № 1, 2, 3, 4, 5 до договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року вбачається, що сторони такого договору погодили шаблони та форми документів, які будуть підписані у майбутньому.

При цьому, Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги на підтвердження факту переходу права вимоги від АТ до «ТАСКОМБАНК», а також Реєстру прав вимоги на підтвердження переходу права вимоги до позивача, саме за кредитним договором № від 23 березня 2021 року матеріали справи не містять, а містять лише шаблони таких документів, які узгоджені та підписані уповноваженими представниками ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Форма Реєстру прав вимоги не містить будь-якої інформації (прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер, найменування, адреси проживання/місцезнаходження, номер та дата кредитного договору, розмір боргу, тощо), з якої можна встановити, що АТ «ТАСКОМБАНК» набув права вимоги до ОСОБА_1 ..

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено, що відповідно до п. 2.4 Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, ним набуте право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», в тому числі і до ОСОБА_1 ..

Відтак позивач не довів суду, що виконав усі умови Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, та відповідно є правонаступником ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» за кредитним договором, що є предметом цього договору, та набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23 березня 2021 року.

Так, на підтвердження цих обставин в частині переказу коштів на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 51 632,97 грн., користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 57 951,95 грн., користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості у розмірі 56 841,85 грн. та у розмірі 33 233,62 грн., позивач надав копії платіжних інструкцій від 23 березня 2021 року.

Вказане підтверджує те, що ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» в цій частині виконало зобов`язання за п. 1.4. Кредитного договору.

Разом з тим на підтвердження виконання ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» вимог п. 1.4. Кредитного договору в частині переказу коштів на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» за оплату страхового платежу за договором страхування у сумі 21 153,62 грн., у сумі 800 грн., у сумі 650 грн., а також оплати за електронний ключ доступу до додатку у сумі 600 грн. та 399 грн., позивач надав витяги з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» за 23 березня 2021 року, які не є платіжними документами, що підтверджують безготівкове перерахування грошових коштів, а відтак не можуть бути взяті до уваги у якості допустимих доказів виконання ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» вимог п. 1.4. Договору в цій частині.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки із наданих позивачем доказів не вбачається набуття АТ «ТАСКОМБАНК» прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 ..

Доводи апелянта в скарзі про те, що факт передачі права вимоги за кредитним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до договору Факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості, які були додані до позову, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що наданий до позову Реєстр прав вимоги є лише шаблоном, який узгоджений та підписаний уповноваженими представниками ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» та не містить жодних даних щодо кредитних договорів та позичальників за ними. Договором факторингу чітко встановлено, що доказом відступлення права вимоги є виключно Акт прийому-передачі Реєстру прав вимог, тоді як позивачем такого доказу суду першої інстанції надано не було.

Наданий до апеляційної скарги Акт прийому-передачі Реєстру прав вимог, колегія суддів не може прийняти до уваги, з огляду на наступне.

Частинами 1-3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Банком в апеляційній скарзі не наведено жодних поважних причин неподання відповідного Акту прийому-передачі до суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає за необхідне не брати до уваги вказаний доказ.

Інші твердження колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

При цьому, частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідачки під час розгляду цивільної справи в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Данілов Д.І., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 25 травня 2023 року.

Згідно Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 15 січня 2024 року та Акту прийому-передачі наданих послуг, загальний розмір розмір наданої адвокатом правової допомоги в суді апеляційної інстанції складає 5000,00 грн..

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн..

Визначений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко