2/621/345/24

РІШЕННЯ
іменем України
26 лютого 2024 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді - Бібіка О.В.
з участю секретаря Сосницької К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
21.12.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогами: стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, відповідно до розписки від 15.06.2022, у розмірі 1500 євро та 30 відсотків річних у розмірі 295,89 євро, а всього, 1795,89 євро, та судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 15.06.2022 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1500 євро, які відповідач збов`язався повернути у строк до 24.04.2023 р. Однак, відповідач збов`язання не виконав, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду.
Ухвалою суду від 04.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні.
Учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
15.06.2022 ОСОБА_2 склав розписку, якою підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в іноземній валюті, а саме, 1500 (одну тисячу п`ятсот) євро, які зобов`язався повернути у строк до 24.04.2023 р. У випадку прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказану суму з урахуванням 30 відсотків річних за весь період прострочення. Розписка написана власноруч ОСОБА_2 , без примусу (а.с. 13)
У відповідність зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 - Ц (провадження № 14 - 360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача ОСОБА_2 від 15.06.2022 р., власноручно написана та підписана ним, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2019 р. у цивільній справі №373/2054/16-ц: «…гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
У справі № 757/6367/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила про можливість стягнення пені в іноземній валюті з огляду на конкретну умову цього кредитного договору.
Встановивши, що сторонами укладено кредитну угоду в іноземній валюті, а пеня за умовами договору нараховується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитом в доларах США, а за пенею - у гривні у відповідному еквіваленті за курсом НБУ.
Встановивши, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в борг у сумі 1500 євро, проте не виконує обов`язку з їх повернення, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманих у борг коштів із урахуванням 30% річних, що становить 295,89 євро, а всього 1795,89 євро (одну тисячу сімсот дев`яносто п`ять євро) 89 євроцентів .
При цьому, врахувавши принцип диспозитивності, те, що позивачем було заявлено позовну вимогу в іноземній валюті, визначеній в розписці сумі в євро, суд стягує борг в євро.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце мешкання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 15 червня 2022 року у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) євро та 30% річних у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) євро 89 євроцентів, а всього 1795 (одну тимячу сімсот дев`яносто п`ять) євро 89 євроцентів.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Повне рішення складено 27.02.2024 р.
Суддя: