ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,

учасники справи:

позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», в особі Відокремленого підрозділу-Виробничої одиниці ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/13646/21 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу - Виробничої одиниці ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01грудня 2023року (суддя Фалін І.Ю.), повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в особі Відокремленого підрозділу - Виробничої одиниці ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа», звернулося до суду зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідачі неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відповідає квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01 жовтня 2019 року по 01 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 24 983,29 грн.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 24 983,29 грн, 3 % річних у розмірі 769,27 грн, втрати від інфляційних процесів у розмірі 2 200,21 грн, та судові витрати у розмірі 2 270грн..

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2023 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу - Виробничої одиниці ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, були задоволені, з відповідачів солідарно стягнута на користь підприємства заборгованість за теплову енергію в розмірі 24 983,29 грн, втрати від інфляційних процесів в розмірі 2 200,21 грн, 3% річних в сумі 769,27 грн, а також в рівних частках з відповідачів стягнуті понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі по 567,50 грн з кожного.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2023 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2023 року позов задоволено: з відповідачів солідарно стягнута на користь підприємства заборгованість за теплову енергію в розмірі 24 983,29 грн, втрати від інфляційних процесів в розмірі 2 200,21 грн, 3% річних в сумі 769,27 грн, а також в рівних частках з відповідачів стягнуті понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі по 567,50 грн з кожного.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідачі у спірний період проживали та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому з останніх підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року включно в розмірі 24 983,29 грн. Визначаючи розмір та період, за який підлягають стягненню 3% річних та інфляційні збитки, суд послався на те, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, та неповне з`ясування обставин справи.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що послуги з теплопостачання по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі по справі не отримують з вересня 2019 року і по теперішній час, про що позивачу достеменно відомо. Рішенням комісії Слов`янського міської ради з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання від 29 вересня 2019 року відповідачу ОСОБА_1 було надано дозвіл на влаштування системи індивідуального опалення в належній йому квартирі. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що підставою для задоволення позовних вимог є нібито самовільність відключення належної апелянту квартири, однак в позовній заяві жодних вказівок про самовільне відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивачем зазначено не було, тому суд самовільно вказав у рішенні не ті підстави, які були вказані в позовній заяві. Висновок суду про неможливість звільнення від оплати послуг централізованого опалення та відсутність мотивування задоволення чи відмови у задоволенні дійсних позовних вимог свідчить про порушення судом принципу диспозитивності, оскільки судом задоволено вимогу, яка не була заявлена і не досліджувалась у судовому засіданні, тобто суд вийшов за межі позовних вимог. У судовому рішенні суд посилався на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка втратила чинність 02 лютого 2022 року, та на Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22 листопада 2005 року, який втратив чинність 26 липня 2019 року, тобто судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню. При цьому суд в своєму рішенні послався на висновок Верховного Суду, який не відноситься до цивільного судочинства, оскільки у вказаній справі розглядалися правовідносини двох суб`єктів господарювання, та не врахував усталену практику Верховного Суду, в якій зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Також апелянт вважає, що стягнення на користь позивача втрат від інфляційних процесів та 3% річних є незаконними та необґрунтованими.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому він зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Виробнича одиниця «Слов`янськтепломережа», здійснюючи свою діяльність, надавала теплову енергію в квартиру АДРЕСА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), де проживали відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири від 12 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2451, витягом з Державного реєстру правочинів від № 6077739 від 12 червня 2008 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ№ 19462550 від 09 липня 2008 року.

З роздруківок оборотних відомостей по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , доданих до позовної заяви вбачається, що за відповідачами за період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року включно утворилась заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, розмір якої становить 24983,29 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того,що відповідачі у спірний період проживали та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому з останніх підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року включно в розмірі 24 983,29 грн. Визначаючи розмір та період, за який підлягають стягненню 3% річних та інфляційні збитки, суд послався на те, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстрований і фактично проживає відповідач, а відповідач ними користується.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та е лектропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно частини 3статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIIIдожитлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником(співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , станом на дату подання позовної заяви до суду, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з опалювальною площею 62,40 кв.м., та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії, які надаються ОСОБА_4 одиницею « ОСОБА_5 » за вказаною адресою.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в особі Відокремленого підрозділу - Виробничої одиниці ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа», дійшов правильного висновку про те, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання теплової енергії саме за період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що послуги з теплопостачання по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі по справі не отримують з вересня 2019 року і по теперішній час, про що позивачу достеменно відомо, так як рішенням комісії Слов`янської міської ради з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання від 29 вересня 2019 року відповідачу ОСОБА_1 було надано дозвіл на влаштування системи індивідуального опалення в належній йому квартирі колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин в даній справі, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади і з дотримання споживачем процедури визначеної Порядком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтованого виходив із того, що всі умови передбачені Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води від 26 липня 2019 року №169 були виконані відповідачем ОСОБА_1 тільки 30 червня 2021 року, а тому спірним періодом утворення заборгованості відповідачів перед позивачем є період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що надання дозволу на влаштування системи індивідуального опалення в квартирі без отримання технічних умов на відключення від систем ЦО, без відповідної проектної документації на відокремлення (відключення) квартири від ЦО та ГВК та відповідного акту про відокремлення, не свідчить про правомірне відключення відповідачем ОСОБА_1 від централізованого опалення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що підставою для задоволення позовних вимог є нібито самовільність відключення належної апелянту квартири, однак в позовній заяві жодних вказівок про самовільне відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивачем зазначено не було, тому суд самовільно вказав у рішенні не ті підстави, які були вказані в позовній заяві колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки заперечуючи проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 неодноразово стверджував, що з вересня-жовтня 2019 року належна йому квартира не отримувала послуг з теплопостачання, оскільки він від`єднав свою квартиру від мережі центрального опалення на підставі протоколу №1 від 29 вересня 2019 року, виданого Слов`янською міською комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, якою було вирішено надати дозвіл на влаштування системи індивідуального опалення власнику квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 при обов`язковому отримані технічних умов на відключення від системи централізованого опалення. Суд першої інстанції, надавши оцінку запереченням відповідача ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 самовільно, ще до звернення з заявою до позивача про надання йому необхідної документації, переобладнав систему теплоспоживання без погодження на те з теплопостачальною організацією, а саме з обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», що є самовільним втручанням в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання багатоквартирного будинку, а тому відсутні підстави щодо не нараховування Відповідачам вартість послуг.

Наведене вище свідчить про те, що судом першої інстанції було надано оцінку обставинам справи, поясненням як позивача так і відповідачів,та судом не задовольнялись вимоги, які не була заявлені і не досліджувалась у судовому засіданні, і суд не вийшов за межі позовних вимог.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що у судовому рішенні суд посилався на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка втратила чинність 02 лютого 2022 року, та на Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22 листопада 2005 року, який втратив чинність 26 липня 2019 року, тобто судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вирішуючи заявлені позовні вимоги суд розглядав питання спірних правовідносин, які виникли у сфері надання послуг з централізованого опалення у період з 01 жовтня 2019 року по 30 червня 2021 року, під час яких діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Також не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що суд в своєму рішенні послався на висновок Верховного Суду, який не відноситься до цивільного судочинства, оскільки у вказаній справі розглядалися правовідносини двох суб`єктів господарювання, та не врахував усталену практику Верховного Суду, в якій зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Так, відповідно до п.5, п.6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з частини 4 статі 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідно зазначити, що у справі № 915/89/16 Верховний Суд України розглядав аналогічні позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, де судом було встановлено, що відповідач здійснив самовільний демонтаж приладів опалення (самовільне відключення) від внутрішньобудинкової системи опалення свого нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, що суперечить порядку передбаченому нормативно правовими актами, які забороняють вчиняти самовільне відключення від системи централізованого опалення та встановлюють спеціальний порядок такого відключення, водночас суд у цій постанові вказав аналогічну правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України у цивільній справі за № 6-1706цс15.

Посилання апелянта на те, що стягнення на користь позивача втрат від інфляційних процесів та 3% річних є незаконними та необґрунтованими колегія суддів вважає помилковими, оскільки позивачем до житла відповідачів фактично надавались послуги з централізованого опалення, що не є підставою для їх звільнення від оплати за послуги теплопостачання, що також веде до наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України..

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова