КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України в особі міністра Марченка Сергія Михайловича, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі директора Наумова Сергія Володимировича про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

установив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Міністерства фінансів України в особі міністра Марченка С.М., АТ «Державний ощадний банк України» в особі директора Наумова С.В. про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він є отримувачем банківських послуг, та має законне право та виявив бажання володіти своєю власністю (трудовими заощадженнями) і незадоволений тим, що надавач послуг виявився недобросовісним, а саме: нав`язавши договір видавав чуже майно за своє, чим обмежив права споживача отримувати трудові заощадження за першою вимогою.

Мотивуючи вимоги позову зазначає, що неодноразово були звернення від нього, інших громадян та громадських організацій до Ощадного банку з вимогою: повернути трудові заощадження - особисту власність.

АТ «Державний ощадний банк України» не заперечував факту, що кошти знаходяться на іменних/особових банківських рахунках, але відмовляв та відмовляє до цього часу повернути власнику його загальнонародну частку власності - трудові заощадження, у карбованцях СРСР.

Позивач просив суд, визнати АТ «Ощадбанк України», Міністерство фінансів України винним у нанесені їх діями (бездіяльністю) матеріальних збитків та моральної шкоди невизначеному колу потерпілих громадян СРСР/України в тому числі і позивачу;

Забезпечити судове рішення на відшкодування споживачеві банківських послуг матеріальних збитків відповідачем АТ «Державний ощадний банк України» та співвідповідачем Міністерством Фінансів України трудових заощаджень/матеріальних збитків у сумі 294400 грн. та моральної шкоди у сумі 294400 грн, в тому числі його особисті заощадження вільні від кредитів у сумі 73442486 грн. 09 коп.;

Забезпечити виплату з особистих активів та майна уповноважених осіб Марченка С.М. , Наумова С.В. , а також солідарних боржників - осіб, які позбавили споживачів якісних банківських послуг, приймали рішення замість народу у період 1991 - 2022 років.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року, у задоволенні вказаного вище позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не взяв до уваги той факт, що представник АТ «Державний ощадний банк України» у своєму відзиві підтвердив наявність суми залишку на рахунку №9155/1-648 станом на 02 січня 1992 року, яка зафіксована в ощадній книжці Ощадбанку СРСР.

Сума вкладу дорівнює 1107 руб. 75 коп. філії №10020/000 м. Харкова управління АТ «Ощадбанк» та підтверджена наявною карточкою в банку, чим було підтверджено, що позивач має кошти на рахунку та суму, яка була внесена до банку.

Сума залишку в розмірі 1107 руб. 75 коп. по рахунку №9155/1-648 чітко вказана у наявній ощадкнижці та не змінювалась до теперішнього часу.

Міністерство фінансів України підтверджує наявність коштів станом на 02 січня 1992 року на рахунках які знаходились у філіях «Ощадбанку».

Якщо взяти до уваги, що такої валюти як гривня станом на 02 січня 1992 року не існувало, про що сказано у відповіді НБУ, загальна сума, внесена до ощадкнижки, яка знаходиться на рахунках Міністерства фінансів України, не змінювалась.

Вона становить 1107 руб. 75 коп. СРСР.

Також, у відповіді від НБУ чітко зазначено, що 1 руб. СРСР був підкріплений золотом та іншими активами в співвідношенні: 1 руб. = 0,987412 г. золота.

Звертає увагу суду, що гривня є фіатною валютою, яка не має самостійної вартості, яка може використовуватись тільки для рівноцінного обміну.

Враховуючи те, що ціна 1 гр. золота складає 2200 грн. при купівлі-продажу Ощадбанком України, то грошовий обмін має бути рівноцінним при умові обміну золота на золото або на інші активи, про що чітко було зазначено в позовній заяві.

Зазначає, що по рахунку №9155/1-648 пропорційний розрахунок є тільки співвідношенням золото до золота 1107,75 руб. СРСР х 0,987412 г. х 2200 грн. х 28 х 9% = 73442486 грн. 09 коп.

Звертає увагу на те, що він, маючи похилий вік з віковими хворобами повинен доказувати наявність коштів на ощадкнижці і втрачати ще більше здоров`я від психологічного травмування, нервового і фізичного напруження, якими супроводжується намагання повернути своє майно, яка зараз дуже необхідне.

Моральну шкоду оцінив у розмірі 73442486 грн. 09 коп.

Просив суд, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу Міністерство фінансів України подало відзив, який обґрунтовувало тим, що апеляційна скарга містить хаотичний та плутаний вид тексту, переписування уривків інших документів.

Тобто, не є можливим виокремити обґрунтування позиції апелянта ти визначити, які саме обставини судом першої інстанції було встановлено не вірно, в чому полягало помилкове дослідження доказів та їх оцінка, а також відсутня конкретизація того, які саме норми процесуального права порушені.

Скаржник, висловлює свою думку та не надає жодних аргументів, доказів на підтвердження своєї позиції.

В апеляційній скарзі позивач також не вказує на жодні обставини, пов`язані з завданням моральної шкоди (які дії та яких суб`єктів, на його думку, спричинили моральну шкоду та щодо причинно-наслідкових зв`язків, чим це підтверджується, з урахуванням чого здійснено розрахунок розміру моральної шкоди).

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі жодним чином не спростовано висновки суду першої інстанції, а навпаки в чергове їх підтверджено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність належних доказів у справі, якими обґрунтовано позовні вимоги.

Однак, апеляційна скарга не містить доводів та аргументів, якими скаржник спростовує висновок суду першої інстанції.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Крім цього, відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подало і АТ «Державний ощадний банк України».

Відзив обґрунтовано тим, що на ім`я ОСОБА_1 у ТВБВ №10020/0450 філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» відкритий компенсаційний рахунок №9760/648 із залишком 1107,75 грн. станом на 20 липня 2023 року.

Даний компенсаційний рахунок №9760/648 та сума залишку на ньому 1107,75 грн. відповідають, зазначеним в наданій позивачем копії ощадної книжки, рахунку №9155/1-648 та залишку по ньому в сумі 1107,75 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 має в АТ «Ощадбанк» саме компенсаційний рахунок, відкритий на виконання вимог ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», та відповідну ощадну книжку саме компенсаційного рахунку, про що і було зазначено у відзиві АТ «Ощадбанк».

Звертає увагу на те, що суми коштів на компенсаційних рахунках вкладниками фактично на зберігання до банку не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам АТ «Державний ощадний банк України», визначаються Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, АТ «Ощадбанк» провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум.

Починаючи з 2013 року та по теперішній час жодної постанови про виплату таких заощаджень Кабінетом Міністрів України не приймалось, а відповідні кошти в Державному бюджеті України не передбачались, що виключає можливість проведення компенсаційних виплат.

Про неможливість проведення компенсаційних виплат за відсутності відповідних коштів Державному бюджеті України зазначено в листах-відповідях АТ «Ощадбанк» на адресу громадської організації «Об`єднання захисту прав споживачів та платників податків м. Києва» та Міністерства фінансів України без зазначення отримувача.

Таким чином, композиційний рахунок на ім`я позивача, не є вкладом, на ньому відсутні кошти, які можуть бути виплачені відповідачами, а іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР між спеціальний порядок, передбачений ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, що також виключає наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, наявність та розмір якої позивачем не доведені.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року регулюються ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21 листопада 1996 року.

Позивач мав компенсаційні рахунки №9760/648 у ТВБВ №10020/0450 філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» із залишком коштів 1107,75 крб.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано відомостей, заявлених позовних вимог, щодо пред`явлення вимог та стягнення боргу з особистих активів Марченка С. М. , Наумова С. В .

Крім цього, позивачем не доведено належними доказами наявності та існування обставин, які б свідчили про можливість задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, зокрема, факту порушення АТ «Ощадбанк» прав позивача, факт спричинення саме Банком моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, розміру моральної шкоди.

Лише констатація факту про завдання моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями відповідача та наслідками.

Таким чином, відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача виключає наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, наявність та розмір якої не доведені.

З висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог ст. 5 ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на індексовані суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадбанку , видали вкладникам компенсаційні ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання Ощадбанку України не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

У вказаному законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону, заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ВАТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №336 від 01 березня 2007 року «Про виплату у 2007 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень і страхових внесків, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та викуп облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, сертифікатів Ощадного банку СРСР і державних казначейських зобов`язань СРСР, придбаних на території Української РСР» здійснювалися наступні компенсаційні виплати:

1) вкладникам з числа тих, що не отримали протягом 2002-2006 рр. компенсацію грошових заощаджень;

2) спадкоємцям вкладників, померлих у 2004 р., або іншим особам, визначеним статтею 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які не отримали компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень протягом 2004р., у межах залишку проіндексованого вкладу в розмірі державної допомоги на поховання, але не більш як 150 гривень;

3) спадкоємцям вкладників, померлих у 2005-2006 рр., або іншим особам, визначеним статтею 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які не отримали компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень протягом 2005-2006 рр., в межах залишку проіндексованого вкладу, але не більш як 500, 0 грн., а також померлих у 2007 р., в межах залишку проіндексованого вкладу, але не більш як 500 грн.;

4) спадкоємцям застрахованих осіб чи страхувальників, померлих у 2004 р., або іншим особам, визначеним ст. 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які не отримали компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень протягом 2004р., у межах залишку проіндексованого страхового внеску в розмірі державної допомоги на поховання, але не більш як 150 грн.;

5) спадкоємцям застрахованих осіб чи страхувальників, померлих у 2005-2006 рр., або іншим особам, визначеним ст. 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які не отримали компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень протягом 2005-2006 рр., в межах залишку проіндексованого страхового внеску, але не більш як 500 грн., а також померлих у 2007 р., в межах залишку проіндексованого страхового внеску, але не більш як 500 грн.;

6) на викуп облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 р. за видами товарів, що не були викуплені;

7) на викуп державних казначейських зобов`язань СРСР;

8) на викуп сертифікатів Ощадного банку СРСР.

Окрім того, ст. 7 ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» передбачає повернення вкладів поетапно, залежно від суми вкладу, в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Рішенням Конституційного суду України від 10 жовтня 2001 року №13рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень ЗУ «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 14, 64 Конституції України.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Такий висновок зроблено на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, які ґрунтуються на правових нормах, які вірно застосовані.

Вірним є і висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявності та існування обставин, які б свідчили про порушення прав позивача зі сторони АТ «Ощадбанк», не доведений факт спричинення саме Банком моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, розміру моральної шкоди.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками зробленими судом першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба