КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №760/5625/18 Головуючий у 1 інстанції: Усатов І.А.

Провадження №22-ц/824/693/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

6 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Солом`янської окружної прокуратури міста Києва на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року у справі за позовом Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Київській області про повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У лютому 2018 року Солом`янська окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки.

Просила суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,0872 га по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Київською місцевою прокуратурою № 9 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0013397 від 13.11.2016, було встановлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва.

Встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 здійснюється будівництво об`єкту невизначеного призначення без правовстановлюючих документів на ділянку та документів, які дають право на виконання будівельних робіт і затвердженої у встановленому порядку проектної документації.

Відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 №370/1804, вказана земельна ділянка функціональним призначенням належить до території зелених насаджень загального користування та належить до Програми комплексного розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепцію формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням Київради від 19 липня 2005 року № 806/3381 (витяг №0018906 від 14.12.2016 року).

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.

Будь-які рішення про передачу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні (лист № від 03.03.17).

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зафіксовано факт порушення ст. 126 Земельного кодексу України - використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (акти обстеження №19-8-0011-09 від 26.01.2018, №17-0606-09 від 03.05.2017).

Згідно з інформації Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища №064-791 від 25.01.2017, контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв`язку з будівництвом не видавалась.

Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області проведено перевірку щодо дотримання вимог законодавства при використанні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , за результатами якої встановлено факт за самовільного використання земельної ділянки площею 0,0872 га.

Зокрема, перевіркою встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 розташована недобудована одноповерхова споруда, функціональне призначення споруди не визначене. Також, на даній території побудована підпірна стінка, на території складовані будівельні матеріали. Територія частково огороджена дерев`яним парканом. Загальна площа території, що самовільно використовується становить 0,0872 га (акт №241-Дк/217/АП/09/01/-17 від 10.10.2017).

За вчинене правопорушення відповідальності ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (протокол про адміністративне правопорушення від 24.10.2017 №241-Д/0037П/07/01-1707, постанова про накладення адміністративного стягнення від 31.10.2017 №241-ДК/0034По/08/01/17 та вручено припис щодо усунення виявлених порушень та приведення землекористування у відповідність до вимог законодавства від 31.10.2017 №241-ДК/0015Пр/03/01-17.

Крім того, розраховано шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 35 092,68 грн.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-10.0.411-364/2-18 від 10.01.2018, постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалась, адміністративний штраф та шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сплачена у добровільному порядку.

Відповідно до інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва №073-9998 від 02.11.2017, Департамент не видавав тa не реєстрував документів дозвільного декларативного характеру, які надавали право на виконання підготовчих та будівельних робіт та не приймав об`єкт будівництва в експлуатацію на АДРЕСА_1 .

У ході перевірки встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 , виконуються будівельні роботи із будівництва двоповерхової будівлі невизначеного призначення без документу, що надає право на виконання будівельних робіт та затвердженої у встановленому законодавством порядку проектної документації, чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про peгулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

За результатами перевірки складено акт від 18.09.2017, видано приписи про усунення правопорушення та зупинення будівельних робіт від 18.09.2017, складено протокол про адміністративне правопорушення №51/17 від 18.09.2017.

За вчинене правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (постанова по справі про адміністративне правопорушення №51/17 від 28.09.2017).

Відповідно до інформації Департаменту з питань державного архітектурно- будівельного контролю міста Києва №073-441 від 15.01.2018, повідомлено про відсутність інформації про оскарження, а у зв`язку з несплатою штрафу, постанову про №51/17 від 28.09.2017 року направлено до органу державної виконавчої служби для примусового порядку.

Також позивач зазначає, що відповідно до інформації КП по утриманню зелених насаджень Солом`янського району м. Києва №064/234-177 від 13.02.2018, земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходиться на території ландшафтного парку й підпадає під дію норм Європейськоi ландшафтної конвенції (Україна приєдналася до неi 17 червня 2004 році і ратифікувала Законом від 7 вересня 2005 року №2831-IV). На території парку зберіглась унікальна флора і фауна, яка частково охороняється Бернською конвенцією. Територія Ландшафтного парку містить унікальні, ще не повністю досліджені історичні та археологічні пам`ятки. Самочинне будівництво нерухомості, яке здійснювалось без згоди власника земельної ділянки є протиправним втручанням у право мирного володіння майном громади міста, особливо на таких цінних землях, що порушує суспільні інтереси, про що свідчать численні звернення громадян та ініціативних груп щодо захисту території Солом`янського ландшафтного парку.

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №05707-2713 від 06.02.2018 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 872 кв.м. по АДРЕСА_1 станом на 2018 рік складає 1 888 821, 76 грн.

Земельна ділянка рекреаційного призначення як національне багатство Українського народу використовується всупереч чинному законодавству та суспільному інтересу, в обхід відповідної процедури надання земельної ділянки у користування, стало підставою для звернення позивача до суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 4 квітня 2023 року позов Солом`янської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Київській області про повернення земельної ділянки - залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач належним чином не обґрунтував яким чином в даному випадку порушуються права власника земельної ділянки та необхідності відновлення цих прав саме шляхом знесення реконструйованої будівлі, яка розташована в межах земельної ділянки, право користування якою має відповідач згідно ст.120 ЗК України, ч.1 ст.377 ЦК України та якою він користується тривалий час, протягом якого позивачем таке право останнього не оспорювалось. Позивачем не надано доказів і тому, що вказана реконструкція будівлі була проведена з істотним порушенням будівельних норм і правил, а також доказів неможливості її перебудови та введення в експлуатацію і узаконення, або відмови особа, яка здійснила (здійснює) будівництво від проведення перебудови.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 22 серпня 2023 року Київська міська прокуратура, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 4 квітня 2023 року незаконним та таким, яке суперечить завданням цивільного судочинства, оскільки в його основу покладено висновки, які не відповідають обставинам справи та суперечать правовим позиціям щодо застосування норм процесуального права, викладеним в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування апеляційної скарг зазначив, що у акті перевірки від 10.10.2017 зафіксовано факт використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,0872 га по АДРЕСА_1 та встановлено, що вказана земельна ділянка (площею 0,0872 га по АДРЕСА_1 ) частково огороджена дерев`яним парканом, а на її території розташована недобудована одноповерхова споруда, побудована підпірна стінка, на території складовані будівельні матеріали.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що наявні у матеріалах справи акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 10.10.2017 Головного управління Держгеокадастру у Київській області, протокол про адміністративне правопорушення від 24.10.2017, припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства) від 31.10.2017, постанова про накладення адміністративного стягнення від 31.10.2017, акти обстеження земельної ділянки від 28.11.2016, 03.05.2017 та акт перевірки від 26.01.2018 Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в своїй сукупності підтверджують факт використання ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розмір зайнятої ділянки (0,0872 га) та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються висновки районного суду щодо ненадання прокурором доказів використання ОСОБА_1 земельної ділянки саме площею 0,0872 га по АДРЕСА_1 та місця розташування цієї земельної ділянки.

Зазначено, що висновки суду про недоведеність прокурором використання відповідачем земельної ділянки площею 0,0872 га по АДРЕСА_1 лише з тих підстав, що ОСОБА_1 частково був не згоден з протоколом про адміністративне правопорушення від 24.10.2017, складеного на підставі акту перевірки Держгеокадастру від 10.10.2017, є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується, що акт перевірки та протокол відповідачем не оскаржувався, а адміністративний штраф та шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сплачена ОСОБА_1 особисто у добровільному порядку.

Посилається на те що листом Департаменту земельних ресурсів від 03.03.2017, підтверджується, що будь-які рішення про передачу фізичним або юридичним особам, в тому числі, ТОВ «СТОЇК ПЛЮС» га ОСОБА_1 , земельної ділянки, зокрема, й площею 221 кв.м, по АДРЕСА_1 Київською міською радою не приймалися.

Департаментом зазначено, що документів, які посвідчують право власності або користування (оренди) земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 у Департаменті земельних ресурсів не зареєстровано.

Вказана інформація також підтверджується актами обстежень Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.11.2016, від від 03.05.2017 та актом перевірки від 26.01.2018, а також поясненнями представника Київської міської ради під час розгляду справи, у тому числі, письмових пояснень від 11.07.2018.

Вважає, що суд першої інстанції, у порушення ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, не дослідивши наявні у матеріалах справи докази, врахувавши лише доводи відповідача та залишивши поза увагою те, що предметом спору у даній справі є земельна ділянка площею 0,0872 га, фактично перебравши на себе дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду визнав законним право користування земельною ділянкою площею 221 кв.м за ОСОБА_1 , що дозволило останньому й надалі користуватись вказаною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

8 листопада 2023 року представник позивача - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник апелянта - ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача - ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, 08.02.2012 землекористувачем земельної ділянки, кадастровий номер 71:186:058, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі права оренди земельної ділянки на 1 рік (за умови подальшого викупу) було Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОІК ПЛЮС», що підтверджується Витягом з бази даних Державного земельного кадастру від 08.02.2012. (т.2 а.с.95)

Відповідно до Витягу №ДК-00834/2012 з автоматизованої системи ведення земельного кадастру м.Києва станом на 06.03.2012, виданого Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06.03.2012 за №574, користувачем земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72:186:058 (визначений відповідно до п.12 Постанови кабінету Міністрів України від 18.12.2010 №749 «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці»), площею 221 кв.м, є Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОІК ПЛЮС». (т.2 а.с.94)

06 березня 2012 року мiж ТОВ «СТОІК ПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу нежилого будинку (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), загальною площею 97,1 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 221 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки визначений відповідно до п.12 Постанови кабінету Міністрів України від 18.12.2010 №749 «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці»: 72:186:058 (згідно Витягу №ДК-00834/2012, виданого Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06.03.2012 за №574), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочковою І.Л., зареєстрований за №532. (т.1 а.с.185-186)

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент укладення 06.03.2012 ТОВ «СТОІК ПЛЮС» та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу нежилого будинку, який розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером: 72:186:058 за адресою: АДРЕСА_1 , право оренди на землю було у Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОІК ПЛЮС».

Належність ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 2012 року права власності на нерухоме майно - нежилий будинок (літера А), загальною площею 97,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується наявними в матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру правочинів №11084347 від 06.03.2012 та копією Витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна №33936418 від 24.04.2012. (т.1 а.с.187, 188)

25.04.2014 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту земельних ресурсів м.Києва із заявою про несення змін в базу даних міського кадастру та технічний звіт по ділянці 72:186:058 в частині користувача земельної ділянки, у зв`язку з переходом права власності на нежилу будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бочковою І.Л.; просив зареєструвати ділянку 72:186:058 за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Зміни до технічного звіту по встановленню зовнiшнiх меж землекористування земельної ділянки 72:186:0058, загальною площею 0,0221 га під будівлею за адресою АДРЕСА_1 , розроблені КП «Київський інститут земельних відносин», було погоджено начальником відділу землеустрою Солом`янського району м.Києва Савчук В.П.. Дані Зміни до технічного звіту зареєстровані в Департаментi земельних ресурсів Київської міської ради 13 травня 2014 року, що підтверджується відтиском штампу на титульній сторінці документу під назвою «Внесення змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування земельної ділянки 72:186:0058». Відповідно до пояснювальної записки начальника відділу збору та обробки земельно-кадастрової інформації ОСОБА_5 , зміна ділянки з обліковим кодом 72:186:058 здійснюється за дорученням Департаменту земельних ресурсі м. Києва від 29.04.2014 на підставі листа ОСОБА_1 , вх.№ 057/Г-736 від 29.04.2014 та супроводжуючих документів які є невід`ємною частиною технічного звіту. (т.1 а.с.206-209)

Відповідно до Викопіювання з планово-картографічних матеріалів з нанесенням меж земельних ділянок у кварталі 72:186, плану земельної ділянки №72:186:058 згідно витягу з бази даних земельного кадастру, та Акту встановлення та узгодження існуючих меж земельної ділянки в натурі 72.186:0058 від 24 квітня 2008 року визначено зміст плану зовнішніх меж, меж, каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування, кадастровий план земельної ділянки, схема розташування та інші документи, межі та координати земельної ділянки були винесені в натурі і межі земельної ділянки належно погоджені із суміжними землекористувачами. (т.1 а.с.210-214)

Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач в обґрунтування вимог, зазначає, що відповідачем на земельній ділянці по АДРЕСА_1 здійснюється будівництво об`єкту невизначеного призначення без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тобто відповідач здійснено самовільне зайняття земельної ділянки, на підтвердження чого посилається на акти Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, протоколи про адміністративні правопорушення, скаредні на їх основі та постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за результатами розгляду протоколів.

Суд враховує, що правовідносини, які виникли між сторонами охоплюються змістом ст.1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, яка, як і практика Європейського Суду з прав людини застосовуються як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV). При цьому згідно з усталеною практикою Європейського суду, поняття «майно» може означати «існуюче майно» або «права», стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.п.32-35 рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції та як не було досліджено всі обставини, що мають значення для справи та зроблено помилковий висновок про задоволення позову з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

В ст. 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 №370/1804, вказана земельна ділянка функціональним призначенням належить до території зелених насаджень загального користування та належить до Програми комплексного розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепцію формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням Київради від 19 липня 2005 року № 806/3381 (витяг №0018906 від 14.12.2016 року).

Зазначені земельні ділянки віднесено до земель природно-заповідного, водного фондів та історико-культурного призначення, які за імперативною вказівкою законодавця не можуть передаватися із комунальної у приватну власність із виникненням у них приватного володільця і законно набути право власності на такі земельні ділянки, щодо яких встановлений пріоритет державної та комунальної власності над приватною, не могла жодна фізична чи юридична особа, і зокрема.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Будь-які рішення про передачу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні (лист № від 03.03.17).

Колегія суддів звертає увагу, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зафіксовано факт порушення ст. 126 Земельного кодексу України - використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (акти обстеження №19-8-0011-09 від 26.01.2018, №17-0606-09 від 03.05.2017).

Постановою від 31.10.2017 №241-ДК/0034По/08/01/-17 на відповідача накладено адміністративне стягнення. Вказана постанова не оскаржувалась.

Відповідач серед іншого, послався на ст. 120 ЗК України, яка регулює перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. Він зазначив, що з 6 березня 2012 року є власником житлового будинку який було придбано на підставі договору купівлі продажу.

Постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18 (провадження № 61-6807св19) роз`яснює, що при відсутності окремої угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Враховуючи цей принцип, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідно до інформації КП по утриманню зелених насаджень Солом`янського району м. Києва №064/234-177 від 13.02.2018, земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходиться на території ландшафтного парку й підпадає під дію норм Європейськоi ландшафтної конвенції (Україна приєдналася до неi 17 червня 2004 році і ратифікувала Законом від 7 вересня 2005 року №2831-IV). На території парку збереглась унікальна флора і фауна, яка частково охороняється Бернською конвенцією. Територія Ландшафтного парку містить унікальні, ще не повністю досліджені історичні та археологічні пам`ятки. Самочинне будівництво нерухомості, яке здійснювалось без згоди власника земельної ділянки є протиправним втручанням у право мирного володіння майном громади міста, особливо на таких цінних землях, що порушує суспільні інтереси, про що свідчать численні звернення громадян та ініціативних груп щодо захисту території Солом`янського ландшафтного парку.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.ч. 1-22 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ч.3 ст. 79 ЗК України).

Згідно зі ст.ст.91, 96 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч.2 ст. 90 ЗК України).

Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами другою, третьою ст.152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до технічного паспорта Київського БТ вiд 24.10.2011 № НОМЕР_1 та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.09.25 на зазначеній земельній ділянці був розташований нежилий одноповерховий будинок (літ. А) загальною площею 97,1 кв. м.

Перевіркою встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 , виконуються будівельні роботи із нового будівництва двоповерхової будівлі без дозвільних документів.

ОСОБА_1 видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 18.09.2017 з вимогою з 18.09.2017 зупинити виконання будівельних робіт.

Суд першої інстанції послався на положення закріплені у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, стає власником земельної ділянки, на якій розташовані ці об`єкти нерухомості, на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Колегія суддів звертає увагу що листом Департаменту земельних ресурсів від 03.03.2017, підтверджується, що будь-які рішення про передачу фізичним або юридичним особам, в тому числі, ТОВ «СТОЇК ПЛЮС» га ОСОБА_1 , земельної ділянки, зокрема, й площею 221 кв.м, по АДРЕСА_1 Київською міською радою не приймалися.

Департаментом зазначено, що документів, які посвідчують право власності або користування (оренди) земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 у Департаменті земельних ресурсів не зареєстровано.

Вказана інформація також підтверджується актами обстежень Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.11.2016, від від 03.05.2017 та актом перевірки від 26.01.2018, а також поясненнями представника Київської міської ради під час розгляду справи, у тому числі, письмових пояснень від 11.07.2018.

У Постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС ВС від 28.02.2020 N 913/169/18 зазначено, що в силу імперативних вимог ст. 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами ст. 120 цього Кодексу та ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про оренду землі" не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникла станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди.

Положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та послався в своєму рішенні на рішення європейського суду з прав людини від 09 жовтня 2018 року у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України», де суд зауважив, що питання наявності суспільного інтересу» у втручанні тісно пов`язане з пропорційністю такого втручання.

Однак, будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, необхідно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування, як вказується в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року (справа №554/10397/16-ц).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Право держави витребувати земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктами природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Зокрема, в рішенні від 27 листопада 2007 року у справі «Гамер проти Бельгії» (Hamer v. Belgium, заява № 21861/03) щодо зобов`язання заявниці знести заміський будинок, побудований у лісовій зоні, до якої застосовувалась заборона на будівництво, ЄСПЛ встановив: втручання у право заявниці на мирне володіння майном, яке стало результатом знесення її будинку за рішенням органів влади, було передбачене законом і переслідувало мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів шляхом приведення її у відповідність до плану землекористування, який визначав лісову зону, в якій будівництво не дозволялося (§ 77).

Стосовно пропорційності втручання, то питання захисту навколишнього природного середовища зумовлюють постійний і стійкий інтерес громадськості, а отже, і органів державної влади. Економічні імперативи та навіть деякі основні права, включаючи право власності, не повинні превалювати над екологічними міркуваннями, особливо якщо держава має законодавство з цього питання (§ 79). Тому обмеження права власності були допустимими за умови, що між індивідуальними та колективними інтересами встановлений розумний баланс (§ 80). Окрім як шляхом приведення місця забудови до його первинного стану, ніякий інший спосіб захисту не був належним з огляду на беззаперечне втручання у цілісність лісової зони, в якій не дозволялась жодна забудова (§ 83-86). З урахуванням цих підстав ЄСПЛ визнав втручання у право власності заявниці пропорційним (§ 88).

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів усього суспільства у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Верховний Суд ураховує принцип juranovitcuria(«суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати у складі Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року (справа № 351/1317/18).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та не урахувавши правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у зазначених вище постановах у подібних правовідносинах, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати по справі колегія суддів розподіляє з урахуванням положень ст.141 ЦПК України та стягує з відповідача ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури судові витрати у розмірі 4405 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Солом`янської окружної прокуратури міста Києва на рішення Солом`янського районного суду м. Києва задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) земельну ділянку площею 0,0872 га (кадастровий номер: 72:186:058, площею 221 кв.м) по АДРЕСА_1 , привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) судові витрати у розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко