Справа № 175/3274/23
Провадження № 2/175/862/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Бойко О.М.

за участю секретаря судового засідання Радонського М.М.

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Міронова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В позовних вимогах просить суд:

Визначити, що частка померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,1110 га, кадастровий номер - :03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 частку.

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на 7/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на 7/12 частки земельної ділянки, площею 0,1110 га, кадастровий номер :03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батьками позивачки ОСОБА_1 були ОСОБА_5 і ОСОБА_4 .

Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1962 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , видане 10 квітня 1962 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02 березня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №10.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 19 жовтня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №40.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне її майно.

Таким чином, спадкоємцями в порядку спадкування за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та брат позивачки - ОСОБА_3 , який не виявили жодного бажання та не прийняв спадщину.

ОСОБА_4 , після смерті свого чоловіка потребувала постійного догляду оскільки хворіла. ОСОБА_1 , в цей період по 14 жовтня 2009 року, день смерті ОСОБА_4 , постійно проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 піклувалася за матір`ю, доглядала до смерті і поховала її.

Так, 23 листопада 2022 року за результатами розгляду цивільної справи №175/2127/22 (провадження №2о/175/75/22) було ухвалено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для визнання ОСОБА_1 спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину належним чином після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактично прийнявши спадщину, ОСОБА_1 продовжила проживати, утримувати та володіти майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про адресу реєстрації місця проживання, яка видана виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №327 від 29 червня 2022 року.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за життя були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , (довідка №1066 від 10.07.2020).

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким належне йому на праві особистої власності будинок АДРЕСА_1 , а також належну йому земельну ділянку площею 0,111 та., для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд розташованих на території АДРЕСА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН 001997 згідно реєстрації в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1636 від 09 лютого 1995 року, заповідав ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом 31 липня 2008 року, підписаного ОСОБА_5 та посвідченого секретарем виконкому Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №402.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на домоволодіння по АДРЕСА_1 на відповідній земельній ділянці.

Разом з тим, 30 вересня 1983 року під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за спільні кошти подружжям було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, який, зареєстрований в реєстрі за №2175.

Вищезазначений будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1110 га, кадастровий номер :03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, спільного заповіту подружжям ОСОБА_7 складено не було, а тому частка у спільній сумісній власності ОСОБА_4 не входили до складу майна складеного заповіту ОСОБА_5 .

Таким чином, на час смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 належала 1/2 частка домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

За цих обставин ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 успадкувала як обов`язкову частку 1/12 частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати позивача, ОСОБА_4 , після смерті свого чоловіка захворіла, а тому свідоцтва про право на спадщину так і не отримала, та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 фактично прийнявши спадщину та звернувшись до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, ОСОБА_4 , нотаріусом було постановлено постанову, згідно якої відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 7/12 часток оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності подружжя спадкового майна, а саме житлового будинку, а також при переході права власності на житловий будинок повинно переходити і право власності на земельну ділянку.

Таким чином, право ОСОБА_1 на спадкове майно в порядку спадкування за законом, є невизнаним, що дає право позивачці звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивачки адвокат Миронов В.О. підтримав позицію позивачки та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подали, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом фактично встановленні наступні обставини справи, а саме, що батьками позивачки ОСОБА_1 були ОСОБА_5 і ОСОБА_4 .

Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1962 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , видане 10 квітня 1962 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02 березня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №10.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 19 жовтня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №40.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне її майно.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями в порядку спадкування за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та брат позивачки - ОСОБА_3 , який не виявили жодного бажання та не прийняв спадщину.

ОСОБА_4 , після смерті свого чоловіка потребувала постійного догляду оскільки хворіла. ОСОБА_1 , в цей період по 14 жовтня 2009 року, день смерті ОСОБА_4 , постійно проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 піклувалася за матір`ю, доглядала до смерті і поховала її.

Так, 23 листопада 2022 року за результатами розгляду цивільної справи №175/2127/22 (провадження №2о/175/75/22) було ухвалено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для визнання ОСОБА_1 спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину належним чином після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактично прийнявши спадщину, ОСОБА_1 продовжила проживати, утримувати та володіти майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про адресу реєстрації місця проживання, яка видана виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №327 від 29 червня 2022 року.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , за життя були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , (довідка №1066 від 10.07.2020).

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким належне йому на праві особистої власності будинок АДРЕСА_1 , а також належну йому земельну ділянку площею 0,111 та., для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд розташованих на території АДРЕСА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН 001997 згідно реєстрації в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1636 від 09 лютого 1995 року, заповідав ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом 31 липня 2008 року, підписаного ОСОБА_5 та посвідченого секретарем виконкому Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №402.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на домоволодіння по АДРЕСА_1 на відповідній земельній ділянці.

Разом з тим, 30 вересня 1983 року під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за спільні кошти подружжям було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, який, зареєстрований в реєстрі за №2175.

Вищезазначений будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1110 га, кадастровий номер :03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Стаття 1243 ЦК України передбачено, що подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

Однак, спільного заповіту подружжям ОСОБА_7 складено не було, а тому частка у спільній сумісній власності ОСОБА_4 не входили до складу майна складеного заповіту ОСОБА_5 .

Згідно із ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Таким чином, на час смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 належала 1/2 частка домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За цих обставин ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 успадкувала як обов`язкову частку 1/12 частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати позивача, ОСОБА_4 , після смерті свого чоловіка захворіла, а тому свідоцтва про право на спадщину так і не отримала, та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 фактично прийнявши спадщину та звернувшись до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, ОСОБА_4 , нотаріусом було постановлено постанову, згідно якої відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 7/12 часток оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності подружжя спадкового майна, а саме житлового будинку, а також при переході права власності на житловий будинок повинно переходити і право власності на земельну ділянку.

Згідно абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Пунктом 3.4 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частинами 1,2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2".

Відповідно змісту статтей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.2, ч.З ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За приписами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на вищенаведене судом вбачаються підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 12, 15, 16, 18, 20, 357, 1220, 1222, 1223, 1226, 1241, 1243, 1254, 1258, 1261-1265, Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 16, 30, 76-78, 81-82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,1110 га, кадастровий номер - :03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 частку.

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на 7/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на 7/12 частки земельної ділянки, площею 0,1110 га, кадастровий номер :03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 887,08 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бойко О.М.