Справа № 136/120/24
провадження № 2/136/20/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане 01.02.1995 Турбівським машинобудівним заводом, квартира, що розташована по АДРЕСА_1 , належить до спільної сумісної власності наступних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , отож частки кожного з них є рівними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 .

Вказані особи приходились батьками позивачеві ОСОБА_4 , після їх смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті останні не вчиняли. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняв після обох батьків, шляхом подачі нотаріусу заяв відповідного змісту, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на частки у вигляді квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , що увійшла до складу спадкової маси, позбавлений можливості, оскільки даний об`єкт нерухомості входив до спільної сумісної власності трьох осіб, частки яких не визначалась. Крім цього, правовстановлюючий документ на нерухоме майно за життя спадкодавців було втрачене, у зв`язку із чим нотаріус відмовив у видачі нотаріальних актів на ім`я позивача.

Ураховуючи наведене, а також те, що позивач як власником частки у праві спільної сумісної власності, однак позбавлений реалізовувати свої правомочності щодо такого майна через втрату правовстановлюючого документу, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд визнати за ним право власності на квартиру в цілому.

У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзив, утім направлено заяву за підписом селищного голови Соця І., відповідно до якої останній вказав про визнання позовних вимог, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 23.01.2024 було відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, та за клопотанням позивача витребувано з нотаріальної установи матеріали спадкових справи до майна померлих.

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

З огляду на викладене та зібрані у справі докази, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що відповідно до копії Свідоцтва про право особистої власності на житло, що видане 01.02.1995 Турбівським машинобудівним заводом Липовецького району Вінницької області (а.с. 7 на звороті) квартира по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Право власності на квартиру зареєстроване за вказаними особами на праві спільної сумісної власності відповідно до діючого на час вчинення такої дії законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку відповідно до матеріалів спадкової справи №395/2012 прийняв позивач ОСОБА_1 , інші спадкоємці чоловік ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовились на користь ОСОБА_1 , подавши заяви відповідного змісту.

Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , де матір`ю позивача зазначено ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки виданої Турбівською селищною радою 18.03.2023, ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_2 ..

Отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 спадщину прийняв, відтак вона йому належить.

Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Кицюка О.П. від 13.10.2023, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача. Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири яка належала його матері, що розташована по АДРЕСА_1 , яка увійшла до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак заявником не надано оригінал правовстановлюючого документу на вказаний об`єкт нерухомості. Крім цього, відповідно до поданої копії правовстановлюючого документу, майно належало до спільної сумісної власності кількох осіб частки яких не були визначені.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Із матеріалів спадкової справи №50/2023 встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась за законом, своїм правом на спадкування скористався позивач ОСОБА_1 , будучи сином спадкодавця, в підтвердження чому надано свідоцтво про народження (а.с.6), спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Врублевською Ю.В. від 05.10.2023, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача на частку квартири яка належала його батькові, що розташована по АДРЕСА_1 , яка увійшла до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки заявником не надано оригінал правовстановлюючого документу на вказаний об`єкт нерухомості, а також відповідно до поданої копії правовстановлюючого документу, майно належало до спільної сумісної власності кількох осіб частки яких не були визначені.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України).

В силу ст.. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України).

У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України).

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України).

На підставі ч.3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зібрані у справі докази вказують на те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності трьох осіб. У даному об`єкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки згідно матеріалів справи встановлено, що два власника ОСОБА_3 та ОСОБА_6 померли, за життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був.

Ураховуючи те, що у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/3 частці спірного об`єкта нерухомості.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Встановлені судом обставини підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батьків, який спадщину прийняв, отож вона йому належить, у тому числі у виді часток об`єкта нерухомості у виді спірної квартири, утім в нотаріальному порядку позивач позбавлених можливості отримати правовстановлюючі документи за встановлених вище обставин.

Крім цього, зібрані у справі докази підтверджують, що правовстановлюючий документ на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 , втрачено, що позбавляє можливості позивача здійснювати свої правомочності щодо належної йому частки нерухомого майна.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований.

Крім цього, представник відповідача подав заяву про визнання позову.

У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 200, 206, 259, 263, 265, 269 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (вул. Миру, 42, смт Турбів, Вінницького району, Вінницької області, ЄДРПОУ - 04326230) про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Світлана ШПОРТУН