ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/829/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої київської державної нотаріальної контори, Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, про зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зняти арешт (архівний запис) з належного йому нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , накладені на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2003 р. та на підставі ухвали Дарницького райсуду від 15.03.2002 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.11.2001 р. У березні 2023 р. позивачу стало відомо, що на вказану квартиру накладено обтяження, а саме:

1) тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1370841; зареєстровано 12.10.2004 за №1370841 реєстратором Шістнадцята київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 16.10.2003, Нарсуд, р-н Дарницький;

2) тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1448930; зареєстровано 08.11.2004 за №1448930 реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 15.03.2002, Нарсуд, р-н Дарницький.

На звернення позивача до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було повідомлено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 06.04.2023 виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебувають, а також було рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту.

На звернення позивача доДарницького районного суду м. Києва щодо надання на ознайомлення справ, по яким були постановленні вищевказані ухвали було повідомлено, що запитувану справу та рішення віднайти не вдалося, так як немає достовірно інформації про позивача та відповідача, суть позову.

Зазначає, що йому не відомо про судовий розгляд справ, по яким були постановленні ухвали суду від 15.03.2002 та від 16.10.2003, відповідно до яких накладено обтяження на належну йому квартиру.

Посилається на те, що вказані обтяження на квартиру порушують його право як власника вільно володіти та розпоряджатись своїм майном, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2023 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні, призначеному на 15.02.2024 р., позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Першої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Представник відповідача Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПогребнякомГ.В. від 21.11.2001 р. №7606, що підтверджується інформаційною довідкою КВ-2024 №2609, виданою 29.01.2024 комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

В матеріалах справи міститься ксерокопія ухвали Дарницького райсуду від 15.03.2002 р., відповідно до якої, заборонено розподіл, відчуження та видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.18)

Крім того, згідно фотокопії ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2003 р., заборонено відчуження квартир, зокрема, квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 363324397 від 26.01.2024 р. на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано обтяження, а саме:

1) тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1370841; зареєстровано 12.10.2004 за №1370841 реєстратором Шістнадцята київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 16.10.2003, Нарсуд, р-н Дарницький;

2) тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1448930; зареєстровано 08.11.2004 за №1448930 реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 15.03.2002, Нарсуд, р-н Дарницький.

З листа-відповіді Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 06.04.2023 р. вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 06.04.2023 виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебувають. Надати більш детальну інформацію не виявляється можливим,оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву в органу державної виконавчої служби, становить три роки. Запропоновано звернутись до суду для зняття арешту (а.с.19).

На звернення позивача доДарницького районного суду м. Києва щодо надання на ознайомлення справ, по яким були постановленні вищевказані ухвали, було повідомлено листом від 19.10.2023 р., що запитувану справу та рішення віднайти не вдалося, так як немає достовірно інформації про позивача та відповідача, суть позову (а.с.14).

Згідно листа-відповіді Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2024 р., відповідно алфавітних показників архіву суду за 2001-2003 років справ де відповідачем значиться ОСОБА_1 не знайдено.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм міжнародного та вітчизняного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що оскільки виконавчих проваджень стосовно позивача не існує, з моменту накладення арешту пройшов тривалий час, будь-яких майнових претензій з бору стягувача немає, то на даний час не доведено існування будь-яких законних підстав для обмеження позивача у розпорядженні своїм майном, а також не доведено необхідності застосування такого заходу як арешт спірного майна, а відтак суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1 , накладеного на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2003 р. та на підставі ухвали Дарницького райсуду від 15.03.2002 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 265, 268, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Першої київської державної нотаріальної контори, Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, про зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2003 р. (тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1370841; зареєстровано 12.10.2004 за №1370841 реєстратором Шістнадцята київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 16.10.2003, Нарсуд, р-н Дарницький).

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Дарницького райсуду від 15.03.2002 р. (тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1448930; зареєстровано 08.11.2004 за №1448930 реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 15.03.2002, Нарсуд, р-н Дарницький).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА