Дата документу 07.03.2024 Справа № 337/636/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/636/23 Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/807/319/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № від 23 квітня 2019 року на отримання кредиту, що становлять кредитний договір.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20211229, за умовами якого до позивача перешли права грошової вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами товариство набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10 796,83 грн. з яких: 5851,24 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 0,74 грн. заборгованість за річними відсотками; 4944,85 грн. заборгованість за щомісячними відсотками.

10 жовтня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3035995, який підписаний електронним підписом позивальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

28 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № , за умовами якого до позивача перешли права грошової вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами товариство набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 4920 грн., з яких: 1500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 3420 грн. заборгованість за відсотками.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 23 квітня 2019 року в розмірі 10 796,83 грн., за кредитним договором № 3035995 від 10 жовтня 2020 року в розмірі 4920 грн., всього стягнути заборгованість в розмірі 15 716,93 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року позов задоволено.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що позивачем не надано договорів відступлення прав вимоги № 20211229 та факторингу № , її не повідомляли про відступлення прав вимоги, належний розрахунок, який би узгоджувався з умовами кредитного договору, та докази на підтвердження розміру заборгованості позивачем не надано, відсутні докази оформлення та укладання й отримання нею Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів, що б свідчило про укладання договору та узгодження умов, відсутнє узгодження відсоткової ставки, позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України щодо форми та змісту, відсутні докази направлення їй досудової вимоги, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що підписання договорів здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору, документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань, кредитні договори в судовому порядку відповідачем не були розірвані, предметом розгляду справи не є визнання договорів недійсними або їх розірвання, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності укладення відповідачем кредитних договорів та невиконання нею зобов`язань за кредитними договорами належним чином.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3807716 (а.с. 8-10).

Згідно з умовами заяви № від 23 квітня 2019 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» ОСОБА_1 погодилась з тим, що підписаний нею паспорт кредиту № 3807716 від 23 квітня 2019 року містить умови укладеного нею кредитного договору, ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» як кредитодавцем та нею як позичальником. Умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту/кредитів, їй роз`яснені та зрозумілі. Вона ознайомилась з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами, її примірник заяви і паспорт кредиту отримала.

У паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3807716 вказано розмір кредиту 10854 грн., строк, на який надається кредит 36 місяців, розмір щомісячних процентів, а саме 3% від суми кредиту та річний процент 0,01% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів.

Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості ОСОБА_1 за даним кредитним договором становить 10 796,83 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5851,24 грн., прострочена заборгованість за відсотками 0,74 грн., прострочена плата за щомісячними відсотками 4944,85 грн. (а.с. 17).

Згідно з інформацією, яка міститься в довідці від 01 січня 2022 року ОСОБА_1 оформила кредит у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», кредитний договір № від 23 квітня 2019 року на загальну суму 10854 грн., всього надійшло 10413,895 грн., станом на 29 грудня 2021 року загальна сума до сплати 9207,88 грн. (сума дійсна за умови надходження коштів на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не пізніше 29 грудня 2021 року), сума до дострокового погашення 10796,83 грн. Вказана довідка також містить рух коштів по кредиту (а.с. 15).

29 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги №20211229 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а остання приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (а.с.18-19).

Згідно з п.1.2. цього договору відступлення права вимоги внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за ним ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними Договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» згідно з умовами укладеного Договору про відступлення права вимоги перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги №20211229 від 29 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № від 23 квітня 2019 року на суму 10796,83 грн. з яких: 5851,24 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,74 грн. - сума заборгованості за річними відсотками, 4944,85 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками (а.с.20).

Оскільки кредитний договір № від 23 квітня 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , містить власноручний підпис відповідача, колегія суддів виходить з доведеності укладення вказаного договору та узгодження зазначених в ньому умов кредитування.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 10 жовтня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 3035995 про надання фінансового кредиту, сума кредиту складає 1500 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором (а.с.24-25).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 вказаного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на строк 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору.

Згідно з п. 1.5.1 договору занижена процентна ставка становить 1,33% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснити повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до п. 1.5.2 договору стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація Споживача, відповідно до п.п. 4.1-4.6 договору та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Пунктом 2.1 договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну картку, реквізити якої надані споживачем в особистому кабінеті.

Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3035995 від 10 жовтня 2020 року станом на 31 грудня 2022 року становить 49 20, грн., з яких: 1500,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 34 20,00 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с.30).

28 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна, як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором було укладено договір факторингу №28072021, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.26-27).

Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №28072021 від 28 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 3035995 на суму 4920 грн. з яких: 1500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3420 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.29).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Отже, кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20).

Договір № 3035995 про надання фінансового кредиту від 10 жовтня 2020 року містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики.

У нижньому рядку Договору наявний рядок «юридичні адреси та реквізити сторін», який містить надрукований запис позичальника ОСОБА_1 «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М425197, 10.10.2020 11:29:43 / ОСОБА_1 /».

Таким чином, для підписання договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором М425197 відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Отже, підписавши вищезазначений договір електронним ідентифікатором М425197 10 жовтня 2020 року о 11-29 год., ОСОБА_1 добровільно погодилася у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розміру, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» договору № 3035995 про надання фінансового кредиту від 10 жовтня 2020 року в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі із дотриманням вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Кредитні договори недійсними не визнавались, боржником ОСОБА_1 з підстав безгрошовості у порядку ст.1051 ЦК України не оскаржувалась.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, підписавши кредитні договори відповідач підтвердила, що вона в повній мірі ознайомилась з умовами отримання кредитів, розміром процентів за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Заперечуючи проти наданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідач своїх розрахунків не навела, надані розрахунки належними і допустимими доказами не спростовані.

Отже, колегія суддів вважає встановленим існування між сторонами договорів кредитних правовідносин, узгодженість суми кредиту та процентної ставки.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ненадання позивачем договорів відступлення прав вимоги № 20211229 та факторингу № спростовуються матеріалами справи, які містять вказані договори (а.с. 18, 26).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів оформлення та укладання й отримання нею Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів, що б свідчило про укладання договору та узгодження умов, оскільки укладання саме таких документів умовами кредитних договорів не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про відсутність узгодження відсоткової ставки спростовується вищезазначеними умовами кредитних договорів.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо не повідомлення ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги колегія суддів зазначає наступне.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 січня 2024 року у справі № 758/2555/21 (провадження № 61-10283св23).

Невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України щодо форми та змісту не є тим порушенням норм процесуального права, з яким цивільне процесуальне законодавство пов`язує обов`язковість скасування рішення суду,

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 07 березня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова