РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

з участю секретаря судового засідання Лозинського Т.- Р. А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є головою правління гаражного кооперативу «Медик» з 1997 року по теперішній час. В квітні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як організатори ініціативної групи, подали на ім`я начальника УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП України ОСОБА_6 заяву в якій міститься неправдива інформація, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. У листі було повідомлено неправдиву інформацію, а саме: «18000 грн. 50 коп. Цю суму грошей голова гаражного кооперативу «Медик» Ширій Є.В. хоче покласти собі до кишені», «голова гаражного кооперативу ОСОБА_1 , і його кишенькові члени правління хочуть вкрасти у членів гаражного кооперативу 44518 грн.».

Окрім того, в квітні 2017 року серед членів гаражного кооперативу «Медик» було поширено звернення ініціативної групи гаражного кооперативу «Медик» до всіх членів гаражного кооперативу друкованим текстом на 3-ох аркушах, які були передані багатьом членам кооперативу. В цьому зверненні також поширена неправдива інформація, яка не відповідає дійсності, а саме: «голова аферист Ширій хоче привласнити навіть за завищеним тарифом 10 833 грн.», «а тепер констатуємо факти, що за 3 роки за допомоги кишенькових членів правління до рук голови кооперативу Ширію прилипло 119051 грн.», «він є шахраєм і пацюком який краде у членів гаражного кооперативу гроші і таким чином збагачує свою сім`ю».

Внаслідок поширення недостовірної інформації в правоохоронні органи та серед членів кооперативу, він неодноразово перебував у гіперточній кризі, відчував і відчуває постійну головну біль, запаморочення, нервові стреси, зазнав душевних страждань, деякі члени кооперативу перестали з ним вітатися, було завдано удару його авторитету, яким він користувався. Просить зобов`язати спростувати недостовірну інформацію в письмовій формі та стягнути моральну шкоду.

Представником відповідача ОСОБА_4 06.10.2017 подано заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що висловлюючи свою думку, побудовану на встановлених членами ініціативної групи обставинах ОСОБА_4 не мав на меті принизити честь ті гідність позивача, а просто користувався своїм законним правом на висловлення думки і слова, вираження своїх переконань, констатував факт, який на його думку мав місце. Твердження позивача про порушення його особистих немайнових прав та завдання моральної шкоди не підтверджено жодним засобом доказування, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною.

На підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м.Львова Турчак М.І. № 665/Р від 23.02.2023 року, рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передано судді Ванівському Ю.М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.04.2023 року справу прийнято суддею Ванівським Ю.М. до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.10.2023 року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито, у зв`язку з його смертю.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

11.12.2023 року представником відповідача подано додаткові пояснення у справі в яких вказано про те, що позовна вимога про спростування інформації, яка викладена у зверненні до правоохоронного органу та яку позивач ОСОБА_1 вважає недостовірною, не підлягає до задоволення, оскільки мала місце реалізація ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їхнього гарантованого Конституцією України права на звернення до компетентного органу держави. Викладена у зверненні ініціативної групи гаражного кооперативу інформація була їх власними судженнями та оцінкою діяльності голови кооперативу членами якого вони є. На предмет наявності у зверненні недостовірної інформації варто оцінювати та досліджувати документ в цілому, а не виокремлені та вирвані з контексту цитати. Викладене у зверненні є оцінкою отриманої інформації, висновками та припущеннями, що зроблені з посиланням на власне «опрацювання та аналіз протоколу № 2» та ситуації, що існує в кооперативі і є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, а не твердженням. Крім цього, в матеріалах справи відсутнє будь яке обґрунтування розмір заподіяної моральної шкоди. Належним доказом міг би слугувати висновок експерта, який може підтвердити наявність як факту заподіяння шкоди, так і причинно - наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями чи бездіяльністю відповідача і розмір відшкодування. Але така експертиза не проводилась, а будь які інші належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог у справі відсутні.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого.

Суд заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ініціативною групою гаражного кооперативу «Медик» в квітні 2016 року було подано начальнику УЗЕ у Львівській області ДЗЕ НП Україна заяву в якій було зазначено, що «18000 грн. 50 коп. Цю суму грошей голова гаражного кооперативу «Медик» ОСОБА_1 хоче покласти собі до кишені», «голова гаражного кооперативу ОСОБА_1 , і його кишенькові члени правління хочуть вкрасти у членів гаражного кооперативу 44518 грн.».

Окрім того, серед членів гаражного кооперативу «Медик» було поширено звернення ініціативної групи гаражного кооперативу «Медик» до всіх членів гаражного кооперативу друкованим текстом на 3-ох аркушах, які були передані багатьом членам кооперативу. В цьому зверненні також поширена неправдива інформація, яка не відповідає дійсності, а саме: «голова аферист Ширій хоче привласнити навіть за завищеним тарифом 10 833 грн.», «а тепер констатуємо факти, що за 3 роки за допомоги кишенькових членів правління до рук голови кооперативу Ширію прилипло 119051 грн.», «він є шахраєм і пацюком який краде у членів гаражного кооперативу гроші і таким чином збагачує свою сім`ю».

05.05.2017 року ревізійна комісія гаражного кооперативу «Медик» спілки автомобілістів Франківського району м. Львова провела перевірку фінансово господарської діяльності кооперативу за період з 01.01.2016 по 01.05.2017 та за результатами перевірки вважали за необхідне звернутися в правоохоронні органи для притягнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до відповідальності.

Крім цього, 06.06.2017 Актом (Довідкою) перевірки за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій встановлено порушення п.1 ст. 3 закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сефрі торгівлі громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (із змінами та доповненнями).

Згідно довідки про прийняття та реєстрацію заяви від 23.06.2016 року, 23.06.2016 зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань заява членів гаражного кооперативу «Медик», щодо підробки головою кооперативу ОСОБА_1 , протоколу загальних зборів кооперативу.

В ході судового розгляду встановлено, що 17.11.2016 року у справі №465/1802/16-ц рішенням Франківського районного суду м. Львова частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_4 спростувати на загальних зборах гаражного кооперативу «Медик» недостовірну інформацію, яку ОСОБА_4 поширював неодноразово починаючи з 05.02.2016 року, а також стягнуто моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та 1378,00 грн. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення апеляційного суду Львівської області залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) зазначено, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

Згідно із ст.ст. 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27постановиПленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до частини другої ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, недоторканість ділової репутації.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_4 приблизно шість років тому розклеював на гараж звернення про те, що ніби то голова гаражного кооперативу краде гроші.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що відповідач має претензії до голови кооперативу. Як розклеював ОСОБА_4 звернення не бачив, але про це говорили члени кооперативу.

Свідок ОСОБА_13 повідомив в судовому засіданні, що не бачив щоб ОСОБА_4 розклеював звернення про голову гаражного кооперативу.

Проаналізувавши покази свідків, суд приходить до висновку, що такими показаннями свідків, не доводиться беззаперечний факт поширення оспорюваної інформації саме відповідачем. Зазначені показання не є достатніми доказами в розумінні статті 80 ЦПК України.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема,Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Суд дослідивши заяву ініціативної групи гаражного кооперативу «Медик» від квітня 2016 року та звернення ініціативної групи гаражного кооперативу «Медик» до всіх членів кооперативу «Медик», приходить до висновку, що відповідачем було використано оціночні судження та припущення, які фактично є вираженням суб`єктивної думки і поглядів на наведені факти.

Таким чином, відповідач висловлював свою суб`єктивну думку, тобто висловлював свої оціночні судження, які не є недостовірною інформацією та не підлягають спростуванню. Висловлювання оціночних суджень є способом реалізації права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а тому не може бути заборонене.

Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наведені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, наведена інформація не порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, оскільки не містить недостовірних даних та таких, що нашкодили гідності, честі та діловій репутації позивача.

В частині щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд вказує на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачу, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього її заподіянні. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності з заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем на підтвердження заподіяння йому діями відповідача моральної шкоди надано суду виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Оцінивши представлені суду сторонами матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення вимог законодавства відповідачем. В матеріалах справи відсутні достатні докази того, що саме через дії відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки відсутнє будь-яке обґрунтування заподіяння шкоди та причинного зв`язку між такою шкодою і діями відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовийзбір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому витрати по судовому збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.4,10,12,13,77-81,141,258-259,263-265ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 березня 2024 року.

Суддя Ванівський Ю.М.