Справа № 216/1322/24
Провадження № 2-з/216/15/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Головащенко Д.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Страха Вадима Олеговича про забезпечення позову, шляхом заборони вивозити без дозволу батька за межі України малолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Страх В.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , особисто або через третіх осіб вивозити за межі України дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу батька дитини ОСОБА_1 . Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_1 стало відомо, що його цивільна дружина ОСОБА_2 , використовуючи мобільний телефон, через різні додатки мессенджери спілкувалася з різними абонентами, надсилала попередньо виготовлені нею фото та відео файли, що містять непристойну демонстрацію гені талій, які не відповідають моральним засадам. На деяких матеріалах, при їх створені, зафіксовані і паралельні розмови ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 . Зважаючи на це, заявник забажав визначити місце проживання дитини з ним, але ОСОБА_2 почала переховуватись, створюючи перешкоди для батька. Зі слів матері ОСОБА_2 , ОСОБА_1 дізнався про намір ОСОБА_2 вивезти дитину за кордон без згоди батька. Заявник має намір звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місце проживання дитини з ним. Оскільки вивезення дитини за кордон може унеможливити виконання рішення у разі задоволення судом позову про визначення місця проживання дитини з батьком, заявник звернувся із заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначенні у частині першій статті 150 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Визначений положеннями ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, заява позивача про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях та необґрунтованих побоюваннях про можливе вчинення, начебто, неправомірних дій, які насправді прямо передбачені законом і можуть бути вчинені під час введення на території України воєнного стану в інтересах дитини не лише матір`ю, але й іншими повноважними особами.

У відповідності до Правил перетину державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, абзац дванадцятий пункту 23 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2022 р. № 383 виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

При цьому, за для забезпечення інтересів та безпеки дітей Нацсоцслужба протягом трьох робочих днів після погодження дозволу на виїзд за межі України дітей, зазначених в абзацах першому, шостому, дванадцятому та тринадцятому цього пункту, повідомляє про це МЗС із зазначенням держави остаточного перебування дітей.

Після прибуття дітей, зазначених в абзацах першому, шостому, дванадцятому та тринадцятому цього пункту, до держави остаточного перебування особи, що супроводжують дітей, зобов`язані протягом семи робочих днів звернутися до закордонної дипломатичної установи України в державі перебування для постановки їх на тимчасовий консульський облік.

Таким чином, ініційований вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, більше того коли мова йде про інтереси дитини, забезпечення її безпеки та законодавчо встановлені гарантії під час дії воєнного стану.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись критеріями співмірності та адекватності, враховуючи відсутність існування доведених ризиків, що невжиття даного заходу забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду, з метою недопущення порушення права будь-кого на свободу пересування, суд прийшов до висновку, що подана заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Страха Вадима Олеговича про забезпечення позову, шляхом заборони вивозити без дозволу батька за межі України малолітню дитину - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Онопченко