Справа № 149/1049/23
Провадження № 22-ц/801/471/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 рокуСправа № 149/1049/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В. П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

03.04.2023 року ОСОБА_4 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно подружжя, а саме на частину житлового будинку з господарськими будівлями, а також на частину земельної ділянки площею 0,0612 га.

27.04.2023 до суду надійшла від ОСОБА_3 зустрічна позовна заява у якій вона зазначає, що визнає позов ОСОБА_4 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

При цьому вказала, що позивач приховав частину спільного майна, а саме автомобіль марки RENAULT KONGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , тому ОСОБА_3 просила стягнути компенсацію 1/2 частини ТЗ, що становить 121 360,00 грн, а також судові витрати на її користь в сумі 1237,87 грн згідно квитанції № 01658 від 27.04.2023.

16.08.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог у якій остання просить крім первісної вимоги, визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на транспортний засіб ЛЕВ 1В2213,2021 р.в., стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу "RENAULT KANGOO" червоного кольору, 2009 р.в., номер кузова НОМЕР_2 та 1/2 частини транспортного засобу ЛЕВ 1В2213,2021 р.в, в розмірі 130735,00 грн .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме: будинок літ. «А», сіни літ. «а», які складаються з приміщень: сіни 1-1, кімнати 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, кухня 1- 6, тамбур I, льох П/А, фундамент «Ф», льох «П/Ф», житловою площею 80,8 кв.м., загальною площею 118,7 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0612 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :00:007:0825.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_3 адвокат Мишковська Т.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення частково скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи міститься висновок про ринкову вартість автомобіля RENAULT KONGOO та причіпу ЛЕВ 1В2213, виконані незалежним оцінювачем ОСОБА_5 . Натомість, скаржник вказує, що висновки, надані позивачем за первісним позовом не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки в них не заначено, що вони підготовлені для подання до суду.

Відтак, як вважає скаржник, суд першої інстанції повинен був взяти до уваги надані ОСОБА_3 висновок про ринкову вартість автомобіля RENAULT KONGOO та причіпу ЛЕВ 1В2213, виконані незалежним оцінювачем ОСОБА_5 , та задовольнити вимоги щодо компенсації вартості частини транспортного засобу та причіпу.

Також скаржником зауважено, що суд не був позбавлений можливості самостійно встановити реальну вартість транспортного засобу та причіпу.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_4 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спільне майно подружжя апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2022 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розірвано.

Відповідно до висновку про ринкову вартість легкового автомобіля RENAULT KONGOO, д.н.з. НОМЕР_1 2021 р.в., від 26.04.2023 року, проведеного незалежним оцінювачем ОСОБА_5 , становить 242720 грн.

Відповідно до висновку про ринкову вартість легкового причіпу д.н.з. НОМЕР_3 , від 14.08.2023 року, проведеного незалежним оцінювачем ОСОБА_5 , становить 18750 грн.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 12.09.2023 року, проведеного ПП «Земля і право», ринкова вартість загального легкового універсала- В RENAULT KONGOO, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ,червоного кольору, становить 165700 грн.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 12.09.2023 року, проведеного ПП «Земля і право», ринкова вартість причіпу ЛЕВ22,2021 р.в. д.н.з. НОМЕР_4 ,червоного кольору становить 13100 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що оцінка транспортних засобів, що підлягають поділу між сторонами значно різниться. Сторони між собою не погодили вартість спірного майна. Жодна із сторін клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляла.

Оскільки суд не має спеціальних знань для визначення вартості майна, надані сторонами докази щодо підтвердження вартості транспортних засобів різняться, тому суд вважав, що вартість спірного майна належними доказами не доведена, що позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення з позивача-відповідача грошової компенсації вартості транспортних засобів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, необхідно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У справі № 755/20923/14-ц Верховний Суд зазначив, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Під час судового розгляду встановлено, що автомобіль марки RENAULT KONGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , та легковий причіп ЛЕВ 1В2213, були придбані в період перебування сторонами по справі у зареєстрованому шлюбі, а відтак колегія суддів вважає, що спірні транспортні засоби є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

28.01.2023 року транспортний засіб марки RENAULT KONGOO, д.н.з. НОМЕР_1 , був відчужений, що підтверджується відповіддю ТСЦ МВС № 0541 (а.с. 136), шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами по справі на той момент були припинені, а тому позивачу не було відомо про відчуження вказаного транспортного засобу, відтак відповідач здійснив відчуження транспортного засобу без повідомлення та згоди позивача, тому має відшкодувати йому частину його вартості.

У підтвердження вартості спірного автомобіля позивачем за зустрічним позовом суду першої інстанції був наданий висновок про ринкову вартість легкового автомобіля RENAULT KONGOO, д.н.з. НОМЕР_1 2021 р.в, від 26.04.2023 року, проведеного незалежним оцінювачем ОСОБА_5 , яка становить 242 720 грн.

Натомість, відповідачем за зустрічним позовом було надано звіт про оцінку транспортного засобу RENAULT KONGOO, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, від 12.09.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу становить 165 700 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції оцінює наданий відповідачем звіт про оцінку транспортного засобу критично, оскільки він є суперечливим та таким, що не узгоджується з дійсністю, враховуючи, що власником транспортного засобу RENAULT KONGOO, 2009 р.в., на момент проведення звіту 12.09.2023 року зазначено ОСОБА_4 , що не узгоджується із відповіддю ТСЦ МВС № 0541, з якої вбачається, що вказаний транспортний засіб був відчужений 28.01.2023 року. Також незрозумілим є те, яким чином проводився огляд автомобіля, враховуючи, що він вибув із користування ОСОБА_4 .

Таким чином, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом на підтвердження вартості транспортного засобу RENAULT KONGOO, 2009 р.в., висновок про ринкову вартість легкового автомобіля, наданий позивачем ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість вказаного транспортного засобу становить 242 720 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що грошова компенсація частки вартості транспортного засобу RENAULT KONGOO, 2009 р.в., становить 121 360 грн.

Що стосується легкового причіпу ЛЕВ22,2021 р.в. д.н.з. НОМЕР_4 , то колегія суддів зазначає наступне.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 не давала згоди викупити у відповідача його частку у праві спільної сумісної власності на легковий причіп, а примушування його до цього стане наслідком порушенням його прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку.

При цьому, ОСОБА_3 просила визнати право власності на спірний легковий причіп за ОСОБА_4 та компенсувати частину його вартості.

Позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки у спільному майні, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з визначеним розміром грошової компенсації, замість частки позивача у праві спільної сумісної власності, на легковий причіп ЛЕВ22,2021 р.в. д.н.з. НОМЕР_4 , у розмірі 18 750 грн відповідно до висновку про ринкову вартість легкового причіпу від 14.08.2023 року, наданим ОСОБА_3 , оскільки саме у цьому висновку вказана ринкова вартість щодо конкретного транспортного засобу з урахуванням його технічного стану на день проведення оцінки, а також в ньому зазначено про те, що даний висновок може бути використаний судом, на відміну від звіту про оцінку транспортного засобу від 12.09.2023 року, наданим ОСОБА_4 .

Таким чином, грошова компенсація частки вартості легкового причіпу ЛЕВ22,2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , становить 9 375 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, апеляційний суд доходить висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача ОСОБА_3 шляхом стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_4 грошової компенсації вартості частки транспортного засобу RENAULT KONGOO, 2009 р.в., в розмірі 121 360 грн та частки вартості легкового причіпу ЛЕВ22,2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , в розмірі 9 375 грн.

Зважаючи на викладене, висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 1213,60 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року скасувати в частині залишення без задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 транспортний засіб "RENAULT KANGOO", червоного кольору, 2009 р.в., номер кузова НОМЕР_2 та легковий причіп ЛЕВ22, 2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу "RENAULT KANGOO", червоного кольору, 2009 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 121 360 грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на легковий причіп ЛЕВ22, 2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частки легкового причіпу ЛЕВ22, 2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , у розмірі 9 375 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1213,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук