Справа № 128/2081/23
Провадження № 22-ц/801/603/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 рокуСправа № 128/2081/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 128/2081/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Бойка В. М. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивований тим, що відповідно до умов договору без номера від 19 травня 2020 року відповідачка, з урахуванням зміненого кредитного ліміту, отримала кредит у розмірі 30 000 грн, у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 04 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 39 501,98 грн, з яких: 32 154,88 заборгованість за тілом кредиту, 7 347,10 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на ці обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 501,98 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 травня 2020 року у розмірі 29 845,11 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

анкета-заява позичальника від 19 травня 2020 року не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру;

наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем;

відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про оплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин;

з наданого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався), тому збільшувалось тіло кредиту;

за рахунок тіла кредиту погашено відсотки у розмірі 2 309,77 грн, тому тіло кредиту збільшилось на цю суму;

судом не встановлено узгодження сторонами у письмовій формі відсотків, тому сума відсотків погашених за рахунок тіла кредиту не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом;

з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 29 845 грн (32 154,88 грн 2 309,77 грн).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У лютому 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати й ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2024 року справу призначено до розгляду на 07 березня 2024 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи;

суд не звернув увагу на те, що відповідачкою 19 травня 2020 року підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у якій указано основні умови кредитування: процентна ставка 43,2 % річних для карт Універсальна, 42 % річних для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, пеня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 86,4 % для карт Універсальна, 84 % для карт Універсальна Gold;

усі істотні умови кредитування (розмір відсотків, неустойки, тощо) узгоджено, що підтверджено особистим підписом клієнта у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг;

відповідачка не спростувала факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості за відсотками, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком;

відповідачка користується кредитними коштами, тому зобов`язана повернути їх у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування ними.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 19 травня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку».

У заяві зазначено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування.

Пунктом 1.3 заяви встановлена річна процентна ставка: 43,2 % - для карт «Універсальна», 42 % - для карт «Універсальна Gold».

Згідно з пунктом 1.4 заяви повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту.

Відповідно до пункту 1.5 заяви річна процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить: 86,4% для карт «Універсальна»; 84,0% - для карт «Універсальна Gold».

Пунктом 2.1.1.2.8 заяви встановлено розмір кредиту, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, усі припущення, використані для обчислення процентної ставки зазначені у Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 2.1.1.3.1 заяви клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором.

Аналогічні умови кредитування (процентна ставка, порядок повернення кредиту) встановлені Паспортом споживчого кредиту, підписаним ОСОБА_1 19 травня 2020 року.

На виконання умов договору ОСОБА_1 отримала такі кредитні картки:

19 травня 2020 року картка «Універсальна», номер НОМЕР_1 , термін дії - 12/25;

16 вересня 2020 року картка «Універсальна», номер НОМЕР_2 , термін дії 07/24;

11 січня 2022 року картка «Універсальна», номер НОМЕР_3 , термін дії 12/25.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 оформленої на ім`я ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 19 травня 2020 року, розмір кредитного ліміту періодично збільшувався та станом на 11 січня 2022 року встановлений у розмірі 30 000 грн.

З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором видно рух коштів по указаній картці ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком заборгованість відповідачки за указаним кредитним договором станом на 04 січня 2023 року становить 39 501,98 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту 32 154,88 грн; заборгованість за простроченими відсотками 7 347,10 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з правовідносин стосовно стягнення заборгованості за договором кредиту та ціна позову складає 39 501,98 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та частини тіла кредиту, тому рішення суду в іншій частині не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачкою, що пов`язані з отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 травня 2020 року, посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана клієнтом відповідачкою по справі ОСОБА_1 в електронному вигляді.

Правовідносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з положеннями частин третьої, четвертої, шостої, сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Апеляційний суд вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана в електронному вигляді

Факт підписання указаної заяви відповідачкою не спростовано.

У підписаній відповідачкою ОСОБА_1 19 травня 2020 року заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що остання, яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на момент підписання заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Відповідачка з викладеними у заяві умовами погодилась без будь-яких зауважень або застережень, про що свідчить її електронний підпис.

Указана заява встановлює, зокрема, тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту для карт «Універсальна», «Універсальна Gold»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення; процентна ставка, відсотків річних 43,2 % - для карт «Універсальна», 42 % - для карт «Універсальна Gold»; процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4 % - для карт «Універсальна», 84 % - для карт «Універсальна Gold», порядок повернення кредиту, тощо.

У пункті 2.1.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в заяві визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі кредитоспроможності клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.10 Умов та Правил надання банківських послуг за користування кредитом (за виключенням пільгового періоду) клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту.

Підписавши указану заяву від 19 травня 2020 року, яка є складовою кредитного договору, відповідачка добровільно погодилася на такі умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання сплачувати плату за користування коштами банку.

При цьому, в Умовах та Правилах надання банківських послуг, що діяли на момент укладення договору б/н від 19 травня 2020 року та були підписані відповідачкою, погоджена базова процентна ставка 43,2 % - для карт «Універсальна» та 42,0 % - для карт «Універсальна Gold», а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 86,4 % - для карт Універсальна та 84,0 % - для карт Універсальна Gold.

З довідки банку слідує, що відповідачці видавалась/перевидавалась картка «Універсальна Gold», у зв`язку з чим умови кредитування останньої покращились порівняно з умовами, що діяли на момент укладення договору б/н від 19 травня 2020 року, оскільки місячна відсоткова ставка з 01 серпня 2020 року фактично почала складати 3,5 % на місяць (42 % річних), замість 3,6 % на місяць (43,2 % річних).

З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку слідує, що відповідачка знімала кредитні кошти, здійснювала перекази за картками та періодично вносила кошти на погашення заборгованості, а отже, активно користувалася кредитними коштами.

Апеляційний суд також ураховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачкою у встановленому законом порядку не спростовано.

Ба більше, кредитний договір у встановленому законом порядку позичальницею не оспорювався та не визнавався недійсним, власного розрахунку заборгованості відповідачкою не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, щодо наявності підстав для стягнення заборгованості і розміру цієї заборгованості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що:

«стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Факт укладення кредитного договору, підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг та отримання за договором кредитних коштів (кредиту) у визначеному договором розмірі відповідачка не заперечила, будучи належним чином повідомленою про умови кредитування, зокрема, щодо сплати відсотків, тому, з огляду на положення статті 81 ЦПК України, апеляційний суд вважає указані обставини встановленими.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зроблено висновок, що:

«під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, у тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину».

Відтак наявні підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами.

АТ КБ «ПриватБанк» доведено надання відповідачці кредитних коштів у вказаному банком обсязі на умовах сплати відсотків за користування кредитом, невиконання нею зобов`язання з повернення кредитних коштів та наявність заборгованості за нарахованими відсотками.

Апеляційний суд відхиляє посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, оскільки обставини справи № 342/180/17 не є тотожними обставинам цієї справи.

Підставою відмови у задоволенні позовних вимог у цивільній справі № 342/180/17 була відсутність інших належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості, оскільки матеріали справи містили лише розрахунок заборгованості та анкету-заяву клієнта без відомостей про розмір відсотків та підпис позичальника про обізнаність з ними.

Разом з тим, у справі, що переглядається, наявна заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана відповідачкою 19 травня 2020 року, в якій зазначено усі істотні умови договору, зокрема, щодо розміру процентної ставки, та надано виписку по картковому рахунку відповідачки, яка підтверджує факт надання послуг з кредитування з розрахунком відсоткової ставки.

На указане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитом.

Відтак апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 травня 2020 року у розмірі 9 656,87 грн, з яких: 2 309,77 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 347,10 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог. У решті заочне рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат в суді першої інстанції

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційним судом заочне рішення суду першої інстанції скасовується в частині відмови у задоволенні позовних вимог з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, а тому апеляційний суд скасовує це ж рішення в частині розподілу судових витрат та змінює їх розподіл.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн та 4 026 грн за подання апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, скасовано заочне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог з ухваленням у цій частині рішення про задоволення позовних вимог, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 2 684 грн судового збору за подання позовної заяви та 4 026 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову та розподілу судових витрат скасувати й ухвалити у цих частинах нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19 травня 2020 року у розмірі 9 656,87 грн, з яких: 2 309,77 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 347,10 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 684 грн судового збору за подання позовної заяви.

У решті заочне рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК