Справа № 697/2641/23
Провадження № 2/697/216/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 березня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Кадухи А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Каневі Черкаської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) в інтересах якої діє адвокат Хорошун Оксана Володимирівна (далі також адвокат Хорошун О.В., представник позивача) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про розірвання шлюбу.

Позов мотивує тим, що 10 листопада 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Канівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 194. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, сторони прийняли рішення про виїзд позивача з сином за межі України, де вже близько півтора проживає позивач. Протягом останнього року сімейне життя між сторонами припинилося, у зв`язку з віддаленістю місць проживання кожного з подружжя. Шлюб носить формальний характер. За таких обставин, позивач вважає, що примирення між ними неможливе. Крім того, після припинення спільного проживання з відповідачем, їх спільна дитина проживає з матір`ю. Тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « ОСОБА_4 » та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.12.2023, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Хорошун О.В. у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток на адресу його реєстрації та розміщення оголошення про виклик в судове засідання на сайті Судової влади України. Причини його неявки суду невідомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подавав.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.11.2018, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 10 листопада 2018 року, місце реєстрації Канівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 194. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_4 » (а.с.6).

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.01.2019 (а.с.12).

Згідно довідки про склад сім`ї № 170 від 07.02.2019, вбачається, що малолітній ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини - відсутні.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем.

З часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулось.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи всі зібрані по справі докази, а також те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач категорично не має наміру зберігати шлюб, він носить формальний характер і відновити подружні стосунки неможливо, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім цього, у позовній заяві представником позивача вказано про те, що після припинення спільного проживання сторін син ОСОБА_6 залишився проживати з позивачем, тому просила залишити місце проживання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

При вирішенні питання про залишення проживання дитини з матір`ю одночасно із вимогою про розірвання шлюбу суд враховує, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Порядок визначення місця проживання дітей врегульований положеннями ст. 29 ЦК України та ст.ст. 160, 161 СК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

В постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 Верховний Суд вказував, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини з кимось із батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

Суд зазначає, що у цій справі не вирішується питання про визначення місця проживання спільного сина сторін. Наразі установлено, що на момент розгляду справи спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, доказів протилежного матеріали справи не містять. Після фактичного припинення шлюбних відносин сторін їх спільний син залишився проживати разом з матір`ю, а тому суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу відповідно до заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 104, 110 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 листопада 2018 року у Канівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 194 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити з матір`ю ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя Б . К . Скирда