УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 161/2526/23

провадження № 61-15990ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник», поданою адвокатом Огородник Богданою Володимирівною, на постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник», третя особа - директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник» Карпюк Оксана Петрівна, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник» (далі - ТОВ «Імперія якості «Линник»), третя особа - директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник» Карпюк Оксана Петрівна (далі - директор Карпюк О. П.), про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що 17 серпня 2021 року він був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів у ТОВ «Імперія якості «Линник». За час роботи у товаристві постійно порушувались його трудові права. Йому всупереч вимогам статті 29 КЗпП України не були роз`яснені його права і обов`язки, не проінформовано під розписку про умови праці, не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, не заведена особова картка працівника та відповідно не ознайомлено під розписку із кожним записом, що вноситься до трудової книжки, не було складено та доведено до його відома під розписку графік відпусток на 2021, 2022, 2023 роки, заробітна плата за період з серпня 2021 року до січня 2023 року виплачувалась рідше двох разів на місяць та виплачувалась не в повному обсязі (невиплату в повному обсязі заробітної плати йому пояснювали відрахуваннями на ремонт автомобіля), примушували керувати несправним автомобілем марки «Fiat Doblо», державний номерний знак НОМЕР_1 , який не пройшов техогляд.

20 грудня 2022 року він подав бухгалтеру товариства для передачі керівнику заяву про звільнення за угодою сторін. 23 грудня 2022 року головний бухгалтер, посилаючись на відсутність коштів у зв`язку із війною, змусила його написати заяву про відпустку без збереження заробітної плати за половину листопада 2022 року (хоча цей період ним відпрацьовано). Окрім того, сказала йому написати нову заяву про звільнення за власним бажанням з 26 грудня 2022 року, він погодився і подав таку заяву 23 грудня 2022 року. Головний бухгалтер повідомила, що він буде звільнений 26 грудня 2022 року і тоді йому видадуть трудову книжку. Разом з тим 26 грудня 2022 року його повідомлено про необхідність написання розписки про те, що він виплатить кошти за ремонт автомобіля і тоді йому видадуть всі належні суми при звільненні.

02 січня 2023 року засобами поштового зв`язку він подав заяву, в якій просив виплатити всі належні йому суми при звільненні поштовим переказом, надіслати йому поштою копію наказу про звільнення, трудову книжку, довідку про роботу. 10 січня 2023 року йому доставлено лист директора товариства, яким повідомлено, що заява про звільнення 26 грудня 2022 року, на яку він посилається, керівництвом фірми не отримана та йому було запропоновано з`явитися до товариства для оформлення звільнення.

11 січня 2023 року засобами поштового зв`язку він надіслав до ТОВ «Імперія якості «Линник» заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України з 11 січня 2023 року у зв`язку з невиконанням товариством законодавства про працю та просив виплатити належні йому суми поштовим переказом, надіслати копію наказу про звільнення, трудову книжку, довідку про роботу із зазначенням всіх нарахованих, виплачених та відрахованих сум за увесь період його роботи у товаристві (помісячно).

13 січня 2023 року йому надійшла поштовим переказом заборгованість із заробітної плати, а 14 січня 2023 року він отримав поштою копію наказу ТОВ «Імперія якості «Линник» від 12 січня 2023 року № 2-к про його звільнення з посади водія автотранспортних засобів з 11 січня 2023 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та виплату компенсації за 34 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 17 серпня 2021 року до 11 січня 2023 року, трудову книжку, довідку про нараховану заробітну плату та лист від 12 січня 2023 року № 8.

Позивач вважає, що товариство, у разі незгоди звільнення його з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, повинно було відмовити у розірванні трудового договору, а не звільняти його з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

У зв`язку з викладеним, просив суд:

визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Імперія якості «Линник» від 12 січня 2023 року № 2-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів з 11 січня 2023 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України,

поновити його на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Імперія якості «Линник» з 12 січня 2023 року,

стягнути з ТОВ «Імперія якості «Линник»» в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 січня 2023 року по день ухвалення судом рішення у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стороною позивача не було надано жодних доказів того, що відповідачем було допущено порушення вимоги чинного законодавства про працю, що давало б підстави для звільнення ОСОБА_1 за частиною третьою статті 38 КЗпП України. Крім того, негативний висновок Державної служби України з питань праці щодо дій ТОВ «Імперія якості «Линник» ані ОСОБА_1 , ані його представником не надано.

ТОВ «Імперія якості «Линник» було проведено з позивачем розрахунок усіх належних йому виплат та повернуто трудову книжку.

Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено,рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Скасовано наказ ТОВ «Імперія якості «Линник» від 12 січня 2023 року № 2-к про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів на підставі статті 38 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Імперія якості «Линник».

Стягнуто з ТОВ «Імперія якості «Линник» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 61 469,52 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач, направивши заяву про звільнення з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, виявив бажання розірвати трудовий договір у зв?язку з неналежним виконанням роботодавцем трудового законодавства і вказані обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а ТОВ «Імперія якості «Линник», не відмовивши у розірванні трудового договору з зазначеної підстави, розірвало трудовий договір з позивачем на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Разом з тим, при незгоді роботодавця звільнити працівника з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівник не зазначав. Тому відповідач не мав права звільняти позивача з роботи на підставі статті 38 КЗпП України, не вирішивши питання щодо можливості його звільнення згідно з поданою ним заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.

Оскільки суд визнає звільнення позивача з роботи незаконним, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, розмір якого складає 61 469,52 грн.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено. Стягнуто з ТОВ «Імперія якості «Линник» на користь ОСОБА_1 1 610,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

09 листопада 2023 року ТОВ «Імперія якості «Линник» через систему «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, з пропуском строку на касаційне оскарження, у якій просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження вказує, що 04 жовтня 2023 року його представник отримав короткий текст оскаржуваної постанови, повний її текст представником було отримано в суді 11 жовтня 2023 року, що підтверджується копією заяви про видачу копії судового рішення. Станом на 30 листопада 2023 року повний текст оскарженої постанови апеляційного суду так і не було направлено відповідачу ТОВ «Імперія якості «Линник». Таким чином, оскільки касаційну скаргу подано ними протягом 30 днів, з дня отримання повного тексту оскарженої постанови, то просило поновити їм строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, як пропущений з поважних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 09 листопада 2023 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли особа отримала повний текст оскарженої постанови апеляційного суду, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, скаржник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема судом апеляційної інстанції було застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 724/1960/21, не взято до уваги необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, який був застосований судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Імперія якості «Линник» на постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року в частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, повернуто.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції грубо порушено права роботодавців, дозволено вибіркове застосування норм трудового законодавства, тому все це в сукупності становить загрозу для правової системи, оскільки оскаржена постанова може призвести до масових порушень прав роботодавців, не врахування поданих роботодавцем тверджень, які вони викладають у відзивах на апеляційні скарги, неправильний обрахунок часу вимушеного прогулу, оскільки останнє тягне за собою оплату праці працівнику на підприємстві, де його за рішенням суду поновлено, та у іншому підприємстві, де він був працевлаштований на період розгляду спору у суді до винесення судового рішення.

Згідно вимог частини третьої статті 38 КЗпП України є дві групи випадків, за яких роботодавець зобов`язаний звільнити працівника з визначеної останнім дати: за наявності підстав, які унеможливлюють подальше продовження роботи, та у випадку невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. На ці випадки обов`язок працівника за два тижні попереджати власника або уповноважений ним орган про наступне звільнення за власним бажанням не поширюється. Колегією апеляційного суду не було взято до уваги їх доводів про відсутність тих порушень трудового законодавства, на які у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі посилався позивач. Також апеляційний суд не звернув уваги, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі, є надуманими та повністю спростовуються доданими до матеріалами справи доказами. В порушення норм процесуального права апеляційним судом не було взято до уваги поданий ними відзив на апеляційну скаргу, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, стягуючи з них розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звернув уваги на те, що позивач з 29 травня 2023 року був вже працевлаштованим водієм у ПП «Голпекс». Тому допустив подвійну виплату заробітної плати по двох основних місцях роботи позивача за період з 29 травня до 05 вересня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що на підставі наказу від 16 серпня 2021 року № 35-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Імперія якості «Линник».

20 серпня 2021 року позивач пройшов перевірку знань з охорони праці, про що свідчить відповідний запис в журналі ведення протоколів засідання комісії з перевірки знань з охорони праці.

Відповідно до наказу від 07 вересня 2021 року № 69-ОП ОСОБА_1 було допущено до самостійної роботи з 28 серпня 2021 року.

В період з 26 грудня 2022 року до 11 січня 2023 року ОСОБА_1 за місцем роботи не з`являвся, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу за грудень 2022 року та січень 2023 року, а також актами про невихід на роботу працівника.

ОСОБА_1 11 січня 2023 року засобами поштового зв?язку направив товариству заяву, в якій зазначив, що він 26 грудня 2022 року подав головному бухгалтеру товариства заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, на що 10 січня 2023 року отримав лист за підписом директора товариства, яким його повідомили, що товариство не отримало його заяву від 26 грудня 2022 року про звільнення з роботи за власним бажанням і йому було запропоновано з?явитися на роботу для оформлення звільнення.

У цій заяві ОСОБА_1 просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 11 січня 2023 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв?язку з невиконанням товариством законодавства про працю, а також просив виплатити належні йому суми при звільненні поштовим переказом.

12 січня 2023 року ТОВ «Імперія якості «Линник» видано наказ № 2-к про звільнення з роботи ОСОБА_1 з 11 січня 2023 року за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. У наказі зазначено, що підставою видачі цього наказу є заява ОСОБА_1 про звільнення, надіслана листом через Укрпошту.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі заяви, яку він подав товариству засобами поштового зв`язку 11 січня 2023 року.

Відповідно до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 724/1960/21 (провадження № 61-12324св22), на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «розірвання трудового договору відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц. […] У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 741/1128/17 (провадження № 61-13588св18) викладено правовий висновок, що в разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, роботодавець не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України».

Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 199/8766/18 (провадження № 61-797св20), застосований апеляційним судом в оскарженій постанові, на яку також вказано в касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року у справі № 6-34цс13 зазначено, що «за змістом статті 38 КЗпП працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП».

Такий висновок є усталеним в судовій практиці, який, зокрема, викладений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 754/1936/16-ц, від 09 листопада 2021 року в справі № 712/513/20, від 16 червня 2022 року в справі № 211/5625/19 та багатьох інших.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 344/1017/20 (провадження № 61-16781св21) зазначено, що «суди встановили, що ОСОБА_1 09 грудня 2019 року подав заяву про звільнення з підстав неодноразового порушення відповідачем його прав, зокрема, порушення строків періодичності виплати заробітної плати, невиплати частини заробітної плати. Тобто, позивач мав волевиявлення на звільнення саме з підстав, передбачених у частині третій статті 38 КЗпП України. Встановивши відсутність порушень роботодавцем законодавства про працю, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України, проте, вважали відсутніми підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач не бажав продовжувати трудові відносини з відповідачем після зміни умов праці, а доказів того, що заява про звільнення суперечила його волевиявленню, не надано. Колегія суддів висновок суду вважає таким, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки у разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення мають причини, що спонукали працівника до написання заяви про розірвання трудового договору з власної ініціативи. За таких обставин наказ АТ «Аграрний фонд» від 09 грудня 2019 року № 550-К про звільнення ОСОБА_1 за частиною першою статті 38 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню та тягне за собою поновлення порушених прав працівника».

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що «виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року».

Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18), яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (у справі № 6-511цс16)

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач 11 січня 2023 року засобами поштового зв?язку направив ТОВ «Імперія якості «Линник» заяву про звільнення з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, однак роботодавець, без вирішення питання щодо можливості звільнення позивача згідно з поданою ним заявою, звільнив його з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Тому апеляційний суд зробив правильний висновок, що таке звільнення є незаконним.

З огляду на межі позовних вимог ОСОБА_1 , який не просив змінити формулювання причини звільнення, апеляційний суд не досліджував наявність підстав для звільнення позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України, тому задовольнив заявлені позовні вимоги про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України.

За встановлених обставин цієї справи, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, зробленим в постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 724/1960/21 та від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, а інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 262, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник» строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія якості «Линник» на постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 161/2526/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук