Справа № 216/6951/21
Провадження № 2/216/228/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю:секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрально-Міської районної у місті ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

02 листопада 2021 року та змінено 14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2020, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину господарських будівель та квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , а також право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер :08:646:0024 загальною площею 0,0475 га, за тією ж адресою. Під час розгляду справи встановлено, що спадковим майном є частка саме квартири АДРЕСА_3 . Вказаний будинок являється одноповерховою будівлею, який умовно поділений на частини, кожна з якого становить відповідну квартиру.

13 січня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з тим, що не можливо встановити тип об`єкта: житловий будинок чи квартира нерухомого майна.

З технічного паспорта вбачається, що до свідоцтва про право власності на житло внесено саме технічну характеристику квартири, а не будинку, однак в технічному паспорті зазначено, що спадковим майном є житловий будинок з господарськими побудовами, а не квартира. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд задовольнити позов.

21 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_5 надала суду відзив на позов, та вважає, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/4297/16-ц від 27.08.2020 частково задоволено позов ОСОБА_1 , та визнано за нею право власності за законом після смерті матері. Позовні вимоги, які заявлені позивачем у даній справі (у разі їх задоволення) неможливо реалізувати в силу законодавчих вимог, які діють у сфері реєстрації речових прав на майно. Просила суд відмовити позивачу.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилися, ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/4297/16-ц від 27.08.2020, яке набрало законної сили 29.09.2020, задоволено частково позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права на спадкування за законом, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину господарських будівель та квартири АДРЕСА_1 , що залишилися після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 ; та право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер :08:646:0024, загальною площею 0,0475 га, що залишилася після смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13.01.2021 № 56132317, відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , за суб`єктом ОСОБА_1 , оскільки відповідно до резолютивної частини рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/4297/16-ц від 27.08.2020, за заявницею визвано право власності на 1/4 частини господарських будівель та квартири АДРЕСА_1 , в той же час, відповідно до мотивувальної частини рішення судом встановлено, що спадковим майном є житловий будинок (право власності та частка у ньому заявниці не визнається). Відповідно заявниці необхідно надати документ, який усуває розбіжності в типі заявленого об`єкта (будинок/квартира), а також в розмірі частки в спільній частковій власності, яка належала заявниці.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1993, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Загальна площа квартири становить 62,9 кв.м, що складає 0,38 кв.м частки від загальної площі.

Разом з тим, згідно технічного паспорта на будинок АДРЕСА_4 , власником значиться ОСОБА_8 , зареєстрована Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної, спільної, сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстровій книзі за № 15ПВ-9-9БТУ. Квартира спільного заселення розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 35,3 кв.м, 1 кімната 14,3 кв.м, 2 кімната 8,1 кв.м, 3 кімната 12,9 кв.м, кузня площею 14 кв.м, ванна кімната 3 кв.м, вбудована шафа 1,6 кв.м, веранда 2 кв.м, коридор 7 кв.м. Загальна площа квартири 62,9 кв.м.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Так, у справі «Трегубенко проти України» заявник скаржився, що остаточне і обов`язкове судове рішення, винесене на його користь, було скасовано в порядку нагляду, а також що судове провадження в його справі було несправедливим. Крім того, заявник скаржився, що йому було відмовлено у доступі до суду для визначення його цивільних прав.

Таким чином, у випадку позивача йдеться про визнання права власності на 1/4 домоволодіння, яке складається з квартири АДРЕСА_3 , яка була набута нею в порядку спадкування, однак потребує захисту у зв`язку з відмовою у державній реєстрації права власності відповідно до законодавства, та неможливістю на даний час вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 328, 335, 376, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-Міської районної у місті ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частини домоволодіння, загальною площею 62,9 кв.м, що складає 0,38 частки від загальної площі домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

- відповідач: Центрально-Міська районна у місті рада, місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,місце проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя Ю.В.Онопченко