Номер провадження: 22-ц/813/1699/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/15343/22

Номер провадження: 22-ц/813/1699/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, яка була придбана під час перебування у шлюбі, за апеляційною скаргою адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мурзенка М.В. о 15 годині 54 хвилині 11 травня 2023 року, повний текст рішення складений 15 травня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею - 59,4 кв. м., житловою площею - 40,2 кв. м., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , що була придбана під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що у період з 26.12.2020 року до 12.09.2022 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , що вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року у справі № 521/8014/22.

Під час перебування у шлюбі з відповідачкою позивач придбав за власні кошти трикімнатну квартиру, загальною площею - 59,4 кв. м., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 . Право власності позивача на вищевказану квартиру підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.06.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., зареєстрованим в реєстрі за №737, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 260797285 від 09.06.2021 року. Вартість квартири становила - 594 720 грн..

Той факт, що квартира за адресою - АДРЕСА_2 , була придбана позивачем за власні кошти підтверджується наступними доказами. Так, на підставі договору купівлі продажу квартири від 09.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №4219, позивач продав квартиру, розташовану за адресою - АДРЕСА_3 , за ціною - 1 024 100 грн.. Вказана квартира належала позивачу та була його особистою приватною власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. 21.07.2011р. за реєстровим №1273. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 01.08.2011р., номер запису: 961 в книзі: 749пр-101, реєстраційний номер: 20658607.

Квартира позивача, розташована за адресою - АДРЕСА_3 , була його особистою приватною власністю, оскільки були придбана до шлюбу. Враховуючи, що квартира, розташована за адресою - АДРЕСА_1 , вартістю - 594 720 грн. була придбана позивачем за кошти, отримані від продажу квартири, розташованої за адресою - АДРЕСА_3 , вартістю - 1 024 100 грн., яка була на момент продажу його особистою приватною власністю, квартира за адресою - АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України (а. с. 1 3).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд критично сприйняв доводи позивача про те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 за власні кошти, які він отримав від продажу квартири за адресою - АДРЕСА_3 , яка належала йому особисто, оскільки відповідно до умов вказаного договору позивач отримав лише - 307 230,00 грн., у той час як спірну квартиру було придбано за - 594 721,00 грн..

Враховуючи викладене, а також те, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладено позивачем за згодою відповідачки, в якій зазначено, що спірна квартира купується за спільні кошти та буде об`єктом спільної власності, із змістом якої при підписанні договору він був обізнаний, суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог (а. с. 111 113).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Чумаченко Святослав Олександрович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом було залишено без уваги той факт, що продаж особистої квартири позивача та купівля спірної квартири відбулась в один день; 2) судом не було враховано, що сторони на момент придбання спірної квартири перебували у шлюбі нетривалий час, що ставить під сумнів можливість формування достатніх спільних накопичень; 3) вартість спірної квартири значно менша ніж вартість проданої квартири позивача; 4) оскільки позивач та його представник не були присутні у судовому засіданні, останній не міг заявити клопотання про витребування доказів щодо укладення договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_4 , та його посвідчення. Крім того, був позбавлений можливості надати суду докази повної оплати за вказаним договором; 5) в матеріалах справи відсутні докази спрямування позивачем 1 024 100 грн., отриманих від продажу власної квартири, на інші цілі (а. с. 116 122).

Позиція відповідача в апеляційному суді

Адвокат Білоус Н.П., діюча від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити.

Зазначає, що позивачем не доведено, що спірна квартира придбана за його особисті кошти. Докази спрямування ОСОБА_1 отриманих від продажу коштів на інші цілі, відповідачка не може надати, оскільки останній міг надати вказані кошти в борг не повідомивши її про це. Наявна в матеріалах нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 чітко встановлює факт, що грошові кошти на придбання квартири є спільною сумісною власністю, будь-яких заперечень у день посвідчення цієї заяви нотаріусом, та посвідчення договору купівлі-продажу, від ОСОБА_1 не було (а. с. 160 162).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року (а. с. 135 135 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.08.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 146)

29.01.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

01.02.2024 року від адвоката Білоус Н.П., діючої від імені ОСОБА_2 , надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Доводи відзиву підтримала в повному обсязі.

У судовому засіданні адвокат Чумаченко С.О. та адвокат Менчинська В.В., діючі від імені ОСОБА_1 , підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Рішення суду першої інстанції просили скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість слухання справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

26.12.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року шлюб між сторонами був розірваний (а. с. 12 14).

09 червня 2021 року ОСОБА_1 було укладено з ОСОБА_3 договір купівлі- продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., відповідно до якого, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 придбав належну ОСОБА_1 квартиру за адресою - АДРЕСА_3 . Продаж квартири за домовленістю сторін було здійснено за 1 024 100 грн., з яких - 307 230,00 грн. покупець ( ОСОБА_3 ) сплатив ОСОБА_1 до підписання цього Договору, а суму - 716 870,00 грн. покупець зобов`язався сплатити повністю за рахунок іпотечного кредиту в безготівковій формі, шляхом перерахування на ім?я ОСОБА_1 на картковий рахунок АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до 19 години 00 хвилини (а.с. 15 18).

Вказане майно належало ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колодяжною А.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 21 липня 2011 року, за реєстровим № 1273, право власності на яке було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 01 серпня 2011 року. Номер запису: 961 в книзі: 749пр- 101. Реєстраційний номер: 20658607 (а. с. 15 18).

Також, 09 червня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., відповідно до якого, ОСОБА_1 було придбано квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею - 40,2 кв. м, загальною площею - 59,4 кв. м.. Продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за ціною - 594 721,00 грн., які ОСОБА_1 безготівково перерахував на розрахунковий рахунок продавця (а. с. 51).

Згідно абз. 2 п. 7 Договору купівлі продажу, цей договір вчиняється за письмовою заявою про згоду дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 04.06.2021 року за реєстровим номером № 713 (а. с. 51 зворотна сторона).

Так, відповідно до заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., реєстровий № 713, ОСОБА_2 дала згоду своєму чоловіку - ОСОБА_1 на купівлю та укладення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , за спільні кошти, підтвердила, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а придбана квартира також буде об`єктом права спільно сумісної власності, як така, що набувається сторонами за час шлюбу. У вказаній заяві відповідачка з діями чоловіка, які відповідають інтересам сім`ї, повністю погодилась, зазначила, що сума та інші умови договору купівлі-продажу їй відомі, і вона не має заперечень проти оформлення договору купівлі-продажу зазначеної вище нерухомості (а. с. 72).

З виписки по особовому рахунку позивача, вбачається, що 09.06.2021 року о 13:39 годині було поповнено карту (грошовий переказ) останнього на суму - 716 870 грн. Того ж дня о 14:23 годині було видано позивачу готівку у відділенні Южного ГРУ на загальну суму - 716 870 грн. (а. с. 157).

По справі виникли правовідносини щодо приватної власності одного з подружжя.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду у повному обсязі.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі, відхилення доводів відзиву на апеляційну скаргу

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що спірна квартира була придбана виключно за кошти, одержані від продажу його власної квартири, а тому спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 ..

Згідно з частиною третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

З матеріалів справи вбачається 26.12.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року шлюб між сторонами був розірваний (а. с. 12 - 14).

09 червня 2021 року ОСОБА_1 було укладено з ОСОБА_3 договір купівлі- продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 придбав належну ОСОБА_1 квартиру за адресою - АДРЕСА_3 , продаж майна за домовленістю сторін було здійснено за 1 024 100 грн., з яких 307 230,00 грн. покупець ( ОСОБА_3 ) сплатив ОСОБА_1 до підписання цього Договору, а суму - 716 870,00 грн. покупець зобов`язався сплатити повністю за рахунок іпотечного кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування на ім?я ОСОБА_1 на картковий рахунок АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" до 19 години 00 хвилини (а. с. 15 - 18).

Вказане майно належало ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Колодяжною А.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 21 липня 2011 року, за реєстровим № 1273, право власності на яке було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 01 серпня 2011 року. Номер запису: 961 в книзі: 749пр- 101. Реєстраційний номер: 20658607. (а.с.15-18)

Також, 09 червня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., відповідно до якого, ОСОБА_1 було придбано квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, житловою площею - 40,2 кв. м, загальною площею - 59,4 кв. м.. Продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за ціною - 594 721,00 грн., які ОСОБА_1 безготівково перерахував на розрахунковий рахунок продавця (а. с. 51).

Згідно абз. 2 п. 7 Договору купівлі продажу, цей договір вчиняється за письмовою заявою про згоду дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 04.06.2021 року за реєстровим номером № 713 (а. с. 51 зворотна сторона).

Так, відповідно до заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., реєстровий № 713, ОСОБА_2 , дала згоду своєму чоловіку - ОСОБА_1 , на купівлю та укладення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , за спільні кошти, підтвердила, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а придбана квартира також буде об`єктом права спільно сумісної власності, як така, що набувається сторонами за час шлюбу. У вказаній заяві відповідач з діями чоловіка, які відповідають інтересам сім`ї, повністю погодилась, зазначила, що сума та інші умови договору купівлі-продажу їй відомі, і вона не має заперечень проти оформлення договору купівлі-продажу зазначеної вище нерухомості (а. с. 72).

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 755/4532/21 (провадження № 61-9534св22); від 21 червня 2023 року у справі №522/15159/21, від 13 вересня 2023 року у справі №758/3352/18.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що з метою правильного вирішення спору судам при розгляді справи необхідно було встановити джерело походження коштів, за рахунок яких було придбано спірні квартири, що є предметом спору.

Колегія суддів вважає, помилковими висновки суду, що відповідно до договору купівлі-продажу особистої квартири позивач отримав лише - 307 230,00 грн., в той час як спірну квартиру було придбано за - 594 721,00 грн..

Колегія суддів зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09 червня 2021 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 придбав належну ОСОБА_1 квартиру за адресою - АДРЕСА_3 , продаж майна за домовленістю сторін було здійснено за 1 024 100 грн., з яких - 307 230,00 грн. покупець ( ОСОБА_3 ) сплатив ОСОБА_1 до підписання цього Договору, а суму - 716 870,00 грн. покупець сплатив повністю шляхом перерахування цього ж дня на ім`я ОСОБА_1 на картковий рахунок АТ КБ "ПРИВАТ БАНК".

На підтвердження отримання решти коштів за вищевказаним договором, позивачем було надано виписку по особовому рахунку за період з 09.06.2021 року по 09.06.2021 року, з якої вбачається, що 09.06.2021 року о 13:39 годині було поповнено карту (грошовий переказ) на суму - 716 870 грн.. Того ж дня о 14:23 годині було видано готівку у відділенні № Южного ГРУ на загальну суму 716 870 грн. (а. с. 157).

Відповідно до виписки АТ «РВС Банк» по особовому рахунку ОСОБА_1 , за період з 09.06.2021 рік по 24.07.2023 рік, підтверджується факт зарахування (о 16:54 09.06.2021 р.) і переказу коштів (о 17:03 09.06.2021р.) у розмірі - 594 721,00 грн. на рахунок ОСОБА_4 , як продавця спірної квартири за адресою - АДРЕСА_1 . (а. с. 155).

Отже, з вказаного слідує, що спірна квартира була придбана позивачем за рахунок коштів, які надійшли на рахунок позивача близько 14:23 год. 09.06.2021 р. у розмірі - 716 870 грн. за продаж квартири, яка перебувала в його особистій приватній власності.

Крім того, відповідно до довідки про доходи позивача від 25.09.2023 р. N?7, виданої ТОВ «ФОРСТ ВЕЙ» за період з 01.01.2021р. по 30.06.2021р. вказує на той факт, що за зазначений період сумарний дохід позивача складав - 29 672,21 грн. і був недостатнім для придбання спірної квартири за адресою - АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що відповідачкою не було спростовано, що спірна квартира була придбана за особисті кошти чоловіка, доказів зворотного як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не було надано.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 , останнім було спростовано презумпцію спільності майна подружжя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 ,є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, яка була придбана під час перебування у шлюбі, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею - 59,4 кв. м., житловою площею - 40,2 кв. м., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе