Провадження № 2/161/902/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Пахолюка А.М.

при секретарі Грень А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільно нажите майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на спільно нажите майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач з 08.10.2000 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2015 року, шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу, 30.03.2007 року, подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 , яка за договором купівлі-продажу належить ОСОБА_2 .

Зазначає, що хоча і вищезазначена квартира належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, вона підлягає поділу між ними, оскільки, квартира набута за час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі наведеного, просить суд, визнати квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходиться у власності ОСОБА_2 , спільно нажитим майном подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати з відповідача.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. В частині стягнення витрат на правову допомогу просить відмовити, оскільки їх розмір не підтверджений належними доказами.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 08.10.2000 року по 03.03.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2015 року, яке набрало законної сили (а.с.19-20).

За час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули у спільну власність квартиру АДРЕСА_2 згідно технічного паспорту від 20.03.2007 року, реєстраційний номер 6849 (а.с. 15-17).

Право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 440 від 13.03.2007 року (а.с. 11-14).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Оскільки, спірне майно, набуте за час перебування сторін у шлюбі, а відповідач не заперечує ту обставину, що квартира АДРЕСА_3 , є їх спільною сумісною власністю та не спростовує факт поділу спільного майна в рівних частках, то в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню.

Відтак, вищезазначену квартиру слід визнати спільною сумісною власністю сторін, як подружжя.

Судом встановлено, що спірна квартира, була набута під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку, що вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З договору про надання правових послуг адвоката № 287 від 24.07.2023 року, укладеного між адвокатом адвокатським бюро «Олександра Терлецького» та позивачем ОСОБА_1 , розрахунку на оплату № 91 від 15.08.023 року та платіжної інструкції № 14286065 від 16.08.2023 року, вбачається, що зазначені у розрахунку представника ОСОБА_3 витрати пов`язані з розглядом даної справи і розмір цих витрат становлять 4000 грн. (а.с. 8-10).

На думку суду сума щодо стягнення витрат на правову допомогу є дещо завищена, а тому з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, складності справи, заперечень представника відповідача щодо розміру цих судових витрат, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем та підтверджених належними доказами судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 6811,50 (шість тисяч вісімсот одинадцять) грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 15,16, 368, 392 Цивільного кодексу України, ст. 60, 61, 69 72 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

Провести поділ спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:

1) визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- частки квартири АДРЕСА_3 ;

2) визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- частки квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 3000 (три тисячі) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6811 (шість тисяч вісімсот одинадцять) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.