Справа № 603/514/23
Провадження №2/603/19/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання Б`єлі Д.С.

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович

відповідач: Монастириська міська рада

предмет позову: визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Представник позивача адвокат Андрусенко І. Я. звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах ОСОБА_1 до Монастириської міської ради з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

-житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 50,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», сарай «Д», огорожа штахетна №1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями в період з 1985 року по 1991 рік, відносився до суспільної групи колгоспний двір.

Станом на 15.04.1991 рік у вказаному будинку проживала ОСОБА_2 голова двору, бабця позивача, а отже станом на 15.04.1991 року, коли вказане будинковолодіння втратило статус колгоспного двору, набула право власності на нього.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивача ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна.

Вказану спадщину прийняла позивач по справі ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, тому що фактично вступила в управління спадковим майном, проте звернувшись до нотаріальної контори нотаріус не зміг оформити спадкові права та видати свідоцтво про право на спадщину оскільки виявилось, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. .

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 26.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача вважає, що саме позивач ОСОБА_1 повинна успадковувати за померлою, оскільки є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , спадщину належним чином прийняла та фактично вступила в управління та користування спадковим майном.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, проте представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, заявлені вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив в якому вказав, що з обставинами викладеними в позовній заяві Монастириська міська рада погоджується, просить розгляд справи проводити у відсутності представника Монастириської міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років в с. Лука Монастириського району Тернопільської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №27.

Ще за життя померлій належав:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 50,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», сарай «Д», огорожа штахетна №1, що підтверджується ксерокопією із погосподарської книги с.Устя-Зелене за період з 1985 року по 1995 рік, згідно якої головою будинковолодіння була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і який відносився до суспільної групи колгоспний двір та даними, які містяться в копії Технічного паспорта житлового будинку садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі складеним 14.03.1995 року ОСОБА_3 в с. Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №14 та посвідченим секретарем Устя-Зеленської сільської ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області, остання на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями і все своє майно на що вона за законом матиме право після своєї смерті внучці ОСОБА_1 .

Окрім зазначеного, судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 в житловому будинку що в АДРЕСА_1 остання проживала та була зареєстрована сама, що підтверджується довідкою виданою Монастириською міською радою Тернопільської області за №176 від 01.09.2023 року.

Також, станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказану спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом.

Проте, постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори від 20.09.2023 року №259/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, які належали ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

V. Джерела права й акти їх застосування.

Визначаючись із заявленою вимогою щодо права позивача ОСОБА_1 на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує таке.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Як судом встановлено, спадщина відкрилася в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи колгоспний двір.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що до введення в дію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору.

Згідно з п.6 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у введені спільного господарства двору.

Так як ОСОБА_3 станом на 15.04.1991 року була зареєстрована та проживала одна, а тому є єдиним власником вищевказаного будинковолодіння.

Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що: входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадкове майно ОСОБА_1 прийняла так як вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном.

Разом з тим, як слідує із постанови державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями з підстав того, що відсутні правовстановлюючі документи.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно з відомостями розміщеними в технічному паспорті, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , був побудований в 1962 році.

Згідно з п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Положеннями п.п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

VІ. Висновки за результатами розгляду справи.

Отже, судом встановлено, що відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стали причиною неможливості оформлення спадкових прав на житловий будинок з надвірними будівлями згідно заповіту після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі.

Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, а також враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, суд дійшов висновку, що остання є єдиним спадкоємцем за законом спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 . В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останньої на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 1218, 1222, 1223, 1235, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко Ігор Ярославович до Монастириської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно а саме, на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 50,7 кв.м., житловою 28,8 кв.м., сарай «Б», літня кухня «В», сарай «Г», сарай «Д», огорожа штахетна №1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06.02.2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.04.2012 року, Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1058530 від 17.08.2023 року), адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Монастириська міська рада, (Код ), юридична адреса місцезнаходження відповідача: вул.Шевченка №19 м.Монастириська Чортківський район Тернопільська область.

Суддя І. М. Галіян