Провадження № 22-ц/802/211/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 Степанюка Олександра Вікторовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2023 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС`Миц Ірина Володимирівна звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Позов обґрунтовує тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №FO-00478521. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 . 28.07.2020 року о 14:40 год в м. Луцьку на вул. Кравчука, 26Б відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «BMW 523» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року (справа 161/12333/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований ТЗ «BMW 523» д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується постановою суду.

Враховуючи наявність Договору страхування, представник власника/страхувальника пошкодженого Застрахованого ТЗ «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про настання події та на виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та отримано рахунок № ПТС0001264 від 04.08.2020 року, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 складає 40 881,32 грн.

ПрАТ «СГ «ТАС» складено страховий акт № 17308/16/920 від 05.08.2020 року на суму 40 881,32 грн, яку було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 115911 від 06.08.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 40881,32 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації, а також 2684,00 грн судового збору. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2023 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 40 881 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят одна) гривень 32 копійки матеріальної шкоди в порядку суброгації.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Степанюк О. В. подав апеляційну скаргу,в якій вказує, що судом не дотримано вимог законодавства, не надано оцінки доводам відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи та суперечать один одному, чим порушено норми матеріального та процесуального права. Позивачем не доведено підстав для задоволення позовних вимог. Просить рішення скасуватиі ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи встановлено, що 05 серпня 2019 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ТзОВ «Ліхтнер Бетон Україна» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00478521,яким було забезпечено автомобіль «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 .Строк дії договору: з 30.08.2019 року по 29.08.2020 року включно. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, за цим Полісом становить 400 000,00 гривень (а.с.6).

28.07.2020 року о 14:40 год в м. Луцьку на вул. Кравчука, 26Б відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «BMW 523» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року ( справа 161/12333/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП. При цьому судом було встановлено,що гр. ОСОБА_1 28.07.2020р. о 14.40 год. в м. Луцьку по вул. Кравчука, 26Б, керуючи транспортним засобом BMW 525 н.з. НОМЕР_2 , у дворі будинку не надав переваги в русі автомобілю ScodaSuper B д.н.з. НОМЕР_1 , який наближався з правого боку та скоїв зіткнення з ним. В результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим було порушено вимоги п.10.11 Привал дорожнього руху. Постановою Волинського апеляційного суду Волинської області від 26 жовтня 2020 року, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП залишено без змін. Постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 року набрала законної сили 26.10.2020 року (а.с.16-18).

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується постановою суду.

Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 встановлено, що власником пошкодженого в ДТП автомобіля «SkodaSuperb» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТзОВ «Ліхтнер Бетон Україна» (а.с. 14 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Ліхтнер Бетон Україна» як власник застрахованого автомобіля «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.11 зворот).

Згідно Страхового акту № 17308/16/920 від 05.08.2020 року власнику транспортного засобу «SkodaSuperb» д.н.з. НОМЕР_1 було виплачено страхове відшкодування на суму 40 881,32 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 115911 від 06.08.2020 року, внаслідок ДТП, що відбулася 28.07.2020 року (а.с.19-20).

З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Відповідно до ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 22.1 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, до ПАТ «СК «ТАС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України- в порядку суброгації.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відносини між позивачем ПрАТ «СК«АРКС» та відповідачем ОСОБА_1 регулюються правилами ст.993ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

У зв`язку з виплатою позивачем ПрАТ «СК «АРКС» страхового відшкодування потерпілій особі, до нього перейшло право вимоги (в порядку суброгації) до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем ОСОБА_1 ..

Покликання відповідачана ту обставину, що дії позивача щодо звернення до суду з позовною заявою з вимогами саме до відповідача є передчасними, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах визначеного порядку відшкодування з МТСБУ на відповідача, який має статус учасника бойових дій, суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», такі не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п.41.1. г) ст.41 цього Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених зазначеним вище законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, а саме учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо - транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі" (договір підряду,оренди тощо).

У цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961.

Одним із завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 ст. 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт «г» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).

Тобто законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 21.02.2020 року, однак на підставі п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України за умови керування належним йому транспортним засобом.

Статтями 12,13,77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів належності на праві власності транспортного засобу «BMW 523» д.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 28.07.2020 року о 14:40 год в м. Луцьку( дата вчинення ДТП) матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано. В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі» (договір підряду,оренди тощо).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Позивач, як страховик ПрАТ «СГ «ТАС», виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Враховуючи положення ст. ст. 22, 1192 ЦК, розмір шкоди встановлюється на підставі оцінки витрат для відновлення пошкодженої речі, що дозволяють визначити розмір реальних збитків. Така оцінка втрат надає висновок про фактичний розмір шкоди завданої потерпілій особі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку із виплатою ТзОВ «Ліхтнер Бетон Україна» як власнику застрахованого автомобіля «SkodaSuperb» страхового відшкодування, засновані на суброгації, тобто переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

При цьому відсутність у відповідача права власності на транспортний засіб «BMW 523» д.н. НОМЕР_2 , яким він керував та відсутністьдіючого поліса цивільно-правової відповідальності не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

Інші докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. 4, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 Степанюка Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді