справа № 208/702/24
№ провадження 2/208/591/24
УХВАЛА
20 лютого 2024 року м. Кам`янське
Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верховної ради України, третя особа: Фонд державного майна України «про виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна та визнання права власності»,-
31 січня 2024 року адвокат Овчаренко О.М., яка діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подала до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до Верховної ради України, третя особа: Фонд державного майна України «про виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна та визнання права власності».
Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху.
Зазначена вище ухвала була отримала адвокатом Овчаренко О.М., яка діє в інтересах позивачів, 13 лютого 2024 року у приміщенні суду, що підтверджується власноручною розпискою, яка міститься у матеріалах справи.
19 лютого 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої додано позовну заяву (нова редакція) із зазначенням ціни позову та змістом про оцінку майна, яка є предметом позову.
Дослідивши уточнену редакцію позовної заяви з доданими документами, встановлено, що ухвала судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху була виконана не в повному обсязі, а саме не визначено розмір майнових вимог та не сплачено судовий збір пропорційно до частки кожного з позивачів на які заявлені вимоги про визнання прав власності.
Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Закон України «Про судовий збір» визначає ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги майнового та немайнового характеру.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 року з 01 січня встановлений у розмірі 3028 гривень.
Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1211,20 коп.
Ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлюється у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Пунктами 12 та 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.
Поданий позов складається з двох позовних вимог немайнового характеру та двох позовних вимог майнового характеру, за кожну з яких повинен бути сплачений судовий збір, позивачі просять:
- «Виділити зі спільної часткової власності, в натурі, в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна належні ОСОБА_1 17/50 (сімнадцять п`ятдесятих) частин житлового будинку з господарськими спорудами номер чотири (4), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складають квартиру під номером два (2) у житловому будинку А-1, до складу якої входять ….»;
-«Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в цілому на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок з нежитловою прибудовою (а-1), загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., яка складається із: …»;
- «Виділити зі спільної часткової власності, в натурі, в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/5 (дві п`ятих)частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер чотири (4), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складають квартиру під номером один (1) в житловому будинку А-1, до складу якої входить:…»;
- «Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності в цілому на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м., яка складається із:…».
Проте, згідно до правовстановлюючих документів долучених позивачами до позову, відповідно предметом спору є об`єкт спільної часткової власності, виділення зі спільної часткової власності в натурі в окремі об`єкти нерухомого майна, що передбачає припинення спільної часткової власності, враховуючи що позивачі заявляють про визнання права власності за ними на виділені частки внатурі.
Так, частка у праві спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна позивачів, на час звернення із позовом, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами номер чотири (4), розташований за адресою:
АДРЕСА_2 часток за ОСОБА_1 ,
-2/15 часток за ОСОБА_3 ,
-4/15 часток за ОСОБА_2 ,
-13/50 часток за Верховною радою України.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду в рішенні № 905/105/20, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання. До позовних заяв немайнового характеру належать вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.
Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Тобто, вбачається, що позовні вимоги щодо виділення зі спільної часткової власності, в натурі, в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна належать до не майнових вимог, проте вимоги щодо визнання права власності на новий об`єкт як об`єкт виділений із спільної часткової власності, що також передбачає припинення статусу такого об`єкту нерухомості як об`єкту спільної часткової власності, з врахуванням того що зазначені вимоги підлягають грошовій оцінці, а тому є майновими вимогами.
Водночас, у п. 57 зазначеної вище постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, згідно з яким до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.
З наданих позивачами матеріалів справи встановлено, що судовий збір кожним з позивачів сплачено тільки за немайнові позовні вимоги. Підтвердження сплати судового збору за майнові вимоги, заявлені позивачами по-перше не визначені щодо відповідності до розміру їх прав власності у відповідності до належних їм часток, та без сплати судового збору за майнові вимоги в порядку аб. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», яким визначено позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем, передбачає сплату ставки судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи вищезазначене, позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, а тому суд вважає за необхідне вказані обставини роз`яснити позивачу.
Керуючись ст. ст. 131, 175, 185, 260-261 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд, -
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Верховної ради України, третя особа: Фонд державного майна України «про виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна та визнання права власності» вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї додатками.
Роз`яснити позивачам положення ч. 7 ст. 185 ЦПК України, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Івченко Т. П.