Справа № 567/2343/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини, -

в с т а н о в и в :

До Острозького районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьохрічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що з21 червня 2019 року року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, та згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року, що набрало законної сили 05 січня 2023 року, вказаний шлюб було розірвано.

Зазначає, що від спільного проживання до шлюбу та під час шлюбу вона з відповідачем має двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження яких вона вказана їх матір`ю, а відповідач - батьком. У встановленому законом порядку відповідач своє батьківство не оспорював та на даний час не оспорює.

Вказує, що вона разом з дітьми зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , та між нею та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дітей.

Зазначає, що діти постійно проживають разом нею, однак самостійно вона не має можливості надавати для них належне утримання, достатнє для їхнього віку, оскільки на даний час вона не працює, припинила свою підприємницьку діяльність, на обліку в Острозькому управлінні Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості не перебуває і не отримує допомогу по безробіттю, зайнята доглядом за дітьми, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради та з 01.03.2021 року по 31.03.2024 року отримує допомогу при народженні дитини, розмір якої становить 860 грн. на місяць. Інших джерел доходу у неї немає. Стан здоров`я у неї та їхніх спільних з відповідачем дітей добрий. Інших осіб на її утриманні не має.

Вказує, що з часу розірвання шлюбу вона з відповідачем проживає окремо, та починаючи з грудня 2023 року відповідач відмовляється брати участь у матеріальному утриманні дітей, хоча має всі можливості, оскільки за віком та станом здоров`я є працездатним та перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, а відтак отримує грошове забезпечення, має стабільний та регулярний дохід. Власного нерухомого, рухомого майна, грошових заощаджень відповідач не має. Інші особи на його утриманні не знаходяться. Вказує, що відповідач є ветераном війни-учасником бойових дій.

Зазначає, що обов`язок з утримання дітей відповідачем належним чином в добровільному порядку не виконується, що й спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом.

Просила визначити розмір аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що буде відповідати віку дітей та щоденним їхнім потребам.

Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення молодшою донькою трьох років.

Ухвалою суду від 27.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, та в поданій до суду заяві позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) визнав повністю та в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу).

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України та ст.184 СК України право звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивачка, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З досліджених судом письмових доказів встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 21 червня 2019 р. перебували у шлюбі, який був зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (актовий запис № 928).

Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12-13).

Під час спільного проживання до шлюбу та під час спільного подружнього життя у позивачки та відповідача народилось двоє дітей : син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.08.2019 р. та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.03.2021 р. (а.с.14-15).

З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що вона разом з дітьми зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2053/01-17-23 від 19.12.2023 р., довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 644 від 26.07.2019 р., витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000041169 від 04.07.2022 р. (а.с.11, 16, 17).

З доводів позивачки судом встановлено, що вона на даний час не працює, підприємницькою діяльністю не займається та здійснює догляд за малолітньою донькою.

Згідно довідок Острозької міськрайонної філії Рівненського обласного центру зайнятості № 2314 від 20.10.2022 р., № 2965 від 18.12.2023 р. позивачка ОСОБА_1 на обліку в Острозькому управлінні Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості не перебувала та не перебуває, і допомоги по безробіттю не отримує (а.с.19, 20).

Згідно довідок управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області № 1401 від 20.10.2022р., № 1401 від 20.10.2022р., № 1916 від 19.12.2023 року позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради та згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» отримує допомогу при народженні дитини з 01.03.2021 року по 31.03.2024 року, розмір якої становить 860 грн. на місяць (а.с.21-23).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 30.04.2015 р. Головним управлінням Національної гвардії України, відповідач ОСОБА_2 є ветераном війни-учасником бойових дій (а.с.24).

З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2022 року по 25.12.2023 року по картковому рахунку ОСОБА_2 судом встановлено, що відповідач регулярно щомісяця здійснював переказ грошових коштів на користь позивачки ОСОБА_1 на загальну суму 697 382,29 грн. та в призначенні платежу зазначено - «аліменти», «на свято», «на подарунок», «на ОСОБА_5 » або без зазначення призначення платежу (а.с.34-38).

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач в період з 01.01.2022 року по 25.12.2023 року, тобто впродовж 24 місяців, приймав участь в утриманні двох своїх малолітніх дітей та розмір утримання становив в середньому понад 29 000 грн. на місяць.

З доказів, наданих відповідачем, судом також встановлено, що у нього на утриманні перебуває ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є його матір`ю та якій встановлено 3 групу інвалідності безстроково з приводу ураження опорно-рухового апарату та остання має супутні захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії РВН №0214675 від 26.03.2013 року, консультаційним висновком лікарської консультаційної комісії (ЛКК) № 19/71 від 25.01.2024 року, згідно яких вона потребує постійного амбулаторного та періодично стаціонарного лікування (а.с.40, 41, 45).

З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , окремо від відповідача, та діти перебувають на її утриманні, відповідачка здійснює догляд за дітьми, водночас з наданих відповідачем доказів судом встановлено, що він впродовж 2022-2023 років також приймав регулярну участь в матеріальному утриманні дітей та щомісячно перераховував на користь позивачки грошові кошти, в середньому понад 29000 грн. щомісячно, та наведені обставини позивачкою не спростовані.

З доводів позивачки та досліджених судом доказів встановлено, що позивачка та відповідач разом не проживають, їхні діти проживають з позивачкою та між батьками дітей не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дітей.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесені зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З доводів сторін та досліджених судом доказів встановлено, що участь в утриманні дітей приймає як позивачка, так і відповідач, та на переконання суду, участь відповідача ОСОБА_2 в утриманні дітей впродовж 2022-2023 років була регулярною та в достатньому розмірі, водночас судом встановлено, що на даний час між батьками дітей не досягнуто домовленності щодо порядку, способу та обсягу участі відповідача як батька в утриманні дітей, а тому враховуючи право позивачки суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним, отримує дохід, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу малолітнім дітям.

При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що у нього на утриманні перебуває матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є особою похилого віку, перебуває у хворобливому стані та потребує постійного лікування.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Відповідно до ст. 182 ч. 2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років у розмірі 2563 грн., для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 грн.

А отже, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2024 року становить 1281,50 грн., для дітей віком від 6 до 18 років 1598 грн.

Визначаючи розмір аліментів на утримання двох дітей, суд виходить з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму для дітей, та враховуючи, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатний, має на утриманні матір похилого віку, водночас приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки, яка тимчасово на даний час не працює та отримує допомогу при народженні дитини, виходячи з принципу справедливості та розумності та враховуючі зростаючі потреби дітей, суд з урахуванням визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох малолітніх дітей та на підставі ст.183 СК України вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дітей на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку малолітніх дітей, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.

При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2, 4, 6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно ч.1, 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Оскільки малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з позивачкою та не досягла трирічного віку, а сама позивачка самостійно забезпечити в повній мірі свої щоденні життєві та побутові потреби не має можливості, оскільки щодня виховує та здійснює догляд за малолітньою дитиною, та відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, хоча на переконання суду має таку можливість, оскільки отримує стабільний дохід та не обтяжений щоденним вихованням та доглядом за малолітніми дітьми, а відтак суд вбачає фактичні та правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення донькою ОСОБА_3 трьохрічного віку.

В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання, суд виходить з того, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей та непрацездатну матір, а тому з урахуванням часткового визнання відповідачем позову про стягнення аліментів на утримання дружини та беручи до уваги вищевикладене суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Позов про стягнення аліментів був поданий 22.12.2023р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2023 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.12.2023 року до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2024 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.