справа №176/3052/23
провадження №2/176/202/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря с/з Ляху В.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє його представник, адвокат Сербін Богдан Олександрович до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через повноважного представника, адвоката Сербіна Б.О. звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з даним позовом, де просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період відсторонення від роботи з 12.01.2022 по 03.03.2022 у розмірі 35966,59 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, 24.08.2022 Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі №176/430/22, яким визнано незаконним та скасовано наказ №39-ос від 11.01.2022 «Про відсторонення ОСОБА_1 від роботи». Рішення набрало законної сили 26.09.2022 року та 03.03.2022 року наказом №256 ОСОБА_1 допущено до роботи. Враховуючи те, що він втратив заробітну плату за час вимушеного прогулу у січні 2022 року -14 робочих днів, лютий 2022 20 робочих днів та березень 2022 року 3 робочих дні, всього в цей період 37 робочих дні а середньоденна заробітна плата його складає 972,07 грн. то сума середнього заробітку за час відсторонення від роботи за підрахунком позивача складає 35966,59 грн. Стосовно відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких ОСОБА_1 зазнав, їх тривалість, характер немайнових витрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення його права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя (зокрема звернення до суду за захистом порушеного права), моральну шкоду необхідно стягнути у розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року по справі відкрито провадження та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу, відповідно до вимог ЦПК, в приміщенні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області вручено копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви та додатків до неї. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження безвиклику сторін, не надійшло.

12.12.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній не визнає позов ОСОБА_1 , оскільки на переконання представника відповідача, ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права 26.09.2022 з ухваленням рішення, яке набрало законної сили, а 09 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, яким частину першу і другу ст.. 233 викладено в новій редакції, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Однак, ОСОБА_1 з відповідною позовною заявою звернувся лише 17.11.2023 року , а клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду не подав. Таким чином, представник відповідача просив відмовити позивачу у стягненні середнього заробітку у розмірі 35966,59 грн. за спливом строку. Щодо відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, то представник відповідача вважає, що останнім не додано до позовної заяви жодного підтверджуючого документа, який вплинув би саме на розмір моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24.08.2022 року, визнано незаконним та скасовано наказ за підписом в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» С.В. Шовгелі за №39-ос від 11.01.2022 року «Про відсторонення ОСОБА_1 від роботи».

Наказом №256/ос від 03.03.2022 року ОСОБА_1 допущено до роботи та відновлено останньому нарахування та виплату заробітної плати, згідно чинного законодавства України, відновлено сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності. (а.с. 7 зворот)

Таким чином, ОСОБА_1 був незаконно відсторонений від роботи на 37 робочих днів: січень 2022 14 робочих днів, лютий 2022 20 робочих днів та березень 2022 3 робочих дні.

Відповідно до довідки ДП «СхідГЗК» від 14.01.2022 №12-20/262 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 972,07 грн.

Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 складає 35966,59 грн. (37 робочих дні Х середньоденну заробітну плату 972,07 грн.=35966,59 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно із ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України.

Законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону,Закону України"Про колективні договори і угоди",Закону України"Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України прийнятих відповідно до нього, що визначено у ст. 7 ЗУ «Про оплату праці».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначенаст.2ЗУ «Про оплату праці» та складається з:Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу,виробітку,обслуговування,посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок(окладів)і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати,надбавки,гарантійні і компенсаційні виплати,передбачені чинним законодавством ;премії,пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Також, абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). (Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95).

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Системний аналіз та тлумачення положень ст. 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

У п.2ч.1ст.232КЗпП України передбачено, що безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221істатті 222цього Кодексу.

Разом з тим у ч. 2 ст. 235 КЗпП визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Однак, у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду висновує, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі.

Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком. Даний висновок не суперечить висновку зробленому Верховним Судом 19.01.2023 року у справі №460/17052/21.

Крім того, необхідно зазначити, що на переконання суду позивач про порушення свого права дізнався 11.01.2022 року, в день його відсторонення від роботи, а не 26.09.2022 року, як вважає представник відповідача.

Щодо відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне.

Статтею 237-1КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль з організації свого життя.

Згідно п.13 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівнику сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодування моральної (немайнової)шкоди покладається на власника або уповноважений орган незалежно від форми власності, виді діяльності чи галузевої належності.

Незаконним відстороненням позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась в психологічних стражданнях, оскільки внаслідок відсторонення позивач переніс душевні хвилювання та вимушений був вживати додаткових зусиль з організації свого життя.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги виваженості, розумності та справедливості, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім та співмірним зі змістом порушених трудових прав розміром для компенсації такої шкоди буде сума 5 000 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє його представник, адвокат Сербін Богдан Олександрович до Державного підприємства до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: вул. Олеся Гончара, 2, місто Жовті Води, Дніпропетровська область), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за період відсторонення від роботи з 12.01.2022 по 03.03.2022 у розмірі 35966,59 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього 40 966 (сорок тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 59 коп.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, юридична адреса: вул. Горького, 2, місто Жовті Води, Дніпропетровська область), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Н.Ю. ВОЛЧЕК