Провадження №2/523/1474/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Голосова Юрія Валерійовича,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради - Дмитрієвої Тетяни Павлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/10535/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити,

В С Т А Н О В И В :

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Новицька О.О. 09.06.2021 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, позбавлення батьківських прав, яким просить:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 18 478,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача адвокат Новицька О.О. зазначає, що позивач із відповідачем перебували у шлюбі. В шлюбі у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У 2017 році відносини між позивачем та відповідачем погіршилися та фактично були припинені в середині листопада 2017 року. З того часу вони проживають окремо, малолітня ОСОБА_3 постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка повністю здійснює опіку над дитиною, доглядає доньку, утримує її, піклується про її виховання, здоров`я та розвиток. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2018 року №124 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 12 000 грн., щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки. На дату подачі позову, рішення суду не набрало законної сили, оскаржено в апеляційному порядку. ОСОБА_2 ухиляється від спати аліментів на дитину, своєю агресивною та конфліктною поведінкою спричинив дитині психологічну травму, яка негативно впливає на її психічний розвиток. Постановою Солом`янського управління поліції ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 разом з позивачкою ОСОБА_1 визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0007357 від 23.07.2019 року за ст. 126-1 КК України, за фактом домашнього насильства. Зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками, незацікавленість у розвитку дитини, лише здійснення постійного тиску на колишню дружину шляхом судової тяганини у багатьох судових справах. ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та турботі про дитину, не дарує іграшок, не вітає з днем народження, не цікавиться життям дитини, лише подає різні надумані позови до позивачки з метою психологічного впливу на неї. Крім того, відповідач виявляє ознаки агресивної поведінки та фізичного насилля щодо дитини ОСОБА_3 , позивачки ОСОБА_1 та її матері (бабусі дитини), що призвело до значного погіршення психоемоційного стану дитини, у зв`язку із чим ОСОБА_1 неодноразово зверталась до лікарів та правоохоронних органів. Лікарі констатували погіршення стану здоров`я дитини, її тривожність, психологічні травми після контактів з відповідачем. Ці обставини підтверджуються Протоколом психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 09.11.2018 та 14.01.2019. Київським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у листі від 23.04.2019 року №06/0428 зафіксовано, що дитина боїться батька, боїться що він її викраде, не бажає його бачити. Під час бесіди з соціальним робітником дівчинка повідомила, що бувала свідком насильства відповідача по відношенню до її матері. Рекомендовано утримуватись від зустрічей із батьком. Про неадекватну поведінку ОСОБА_2 неодноразово повідомляли офіційні установи. Так, головою Гатненської сільської ради 01.08.2018 року була надана характеристика, відповідно до якої відповідач є агресивною та конфліктною людиною, не стримується у емоціях. Така поведінка ОСОБА_2 спричиняє дитині стрес та душевний біль, розлади нервової системи, закладає підґрунтя формування у неї тривожно-невротичного характеру. Постановами слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 06.12.2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітню доньку ОСОБА_3 визнано потерпілими в рамках кримінального провадження № 0009296 від 05.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 протягом 2018 року погрожував фізичною розправою вказаним особам. За результатами численних досліджень психоемоційного стану дитини, а також психоемоційного стану ОСОБА_1 , рекомендовано припинити зустрічі батька з дитиною у зв`язку із його агресивною поведінкою, рекомендовано дитині пройти довготривалу реабілітаційну програму з психологом, результати досліджень психоемоційних станів свідчать про високий рівень тривожності, стрес та психологічну травмованість дитини. Дитина боїться батька, не бажає з ним бачитися, та розмови про можливу зустріч із ним викликають у неї тривожність та стрес, бажання покарати його. Результати дослідження психоемоційного стану ОСОБА_3 свідчать про високий рівень тривожності, стрес та психологічну травмованість дитини. Наслідком того, що дитина неодноразово знаходилась в самій глибині конфлікту, стало і намагання дівчинки самотужки покарати свого батька за насильство щодо матері та бабусі. Такий розвиток агресивності дитини, разом з бажанням встановити справедливість, є досить небезпечним. Поведінка батька спрямована на ізолюцію дитини від матері, конфліктна поведінка під час побачень призвели до різкого погіршення стану дитини, підвищення рівня тривожності ОСОБА_3, зростання її агресивності. Рекомендовано припинити зустрічі батька з дитиною. Рекомендації Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 про утримання від спілкування доньки з позивачем обґрунтовані тим, що зі слів дівчинки вона боїться батька, повідомляє, що він прийде та вкраде її, не виявляє бажання зустрічатися з ним, заявляє, що не хоче його бачити. Психоемоційний стан дівчинки характеризується негативними самостійними переживаннями, спогади про батька пов`язані з почуттям страху та небажанням про нього говорити. Висновок експертів Бюро психологічних досліджень Журавльової М.О. №23/19 за результатами проведення комісійної психологічної експертизи свідчить про те. Що поведінка батька, а саме ігнорування почуттів та бажань дитини, порушення особистих кордонів, агресивна поведінка відносно близьких для дівчинки людей, негативно впливає на відчуття благополуччя дитини, наповнює її життя стресогенними факторами, має негативний вплив на психологічний стан та розвиток малолітньої ОСОБА_3 . Для забезпечення найліпших інтересів доньки рекомендовано припинити зустрічі з батьком до проведення батьком всебічного психологічного обстеження. У липні 2019 року відповідач здійснив спробу викрадення дитини, чим завдав їй важкої психологічної травми, що підтверджується висновком невролога від 11.07.2019 року. Згідно з висновком експерта №0161 за результатами проведення психологічно експертизи, психологічне ставлення малолітньої ОСОБА_3 до батька є недовірливим, негативно напруженим. ОСОБА_3 налякана діями батька, бачить в ньому кривдника та «ворога» її родини. Психологічні особливості поведінки батька мають ознаки психологічного насилля та ознаки об`єктивного ставлення до дочки. Психологічний стан ОСОБА_3 на час обстеження дозволяє діагностувати наявність у дитини моральних страждань внаслідок ситуації, яка мала місце 08.07.2019 року. Відповідно до інформації про проведену роботу психолога Голосіївського районного у місті Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з малолітньою ОСОБА_3 , у відношенні дитини до фігури батька спостерігається наявність механізмів психологічного захисту, а саме: регресія та емоційна ізоляція. Отримані результати дозволяють стверджувати, що дитина пережила травмуючу подію за участю батька, або він безпосередньо був об`єктом травматизації дитини. Ситуація є загрозливою як для психологічного та фізичного здоров`я дитини, так і для всебічного розвитку взагалі. Відповідно до Висновку від 03.07.2020 року №01-05-3/1326 вх Орган опіки та піклування Пересипської адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо належного матеріального утримання малолітньої ОСОБА_3 та сплати аліментів, у зв`язку із чим ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду із вимогами про стягнення аліментів. ОСОБА_2 відносно доньки створює психологічний тиск на ОСОБА_1 та її сім`ю, маніпулює, використовуючи її почуття до дитини та страх за її здоров`я, з метою залякування та примушення до задоволення його фінансових та особистих потреб. Внаслідок агресивних дій відповідача ОСОБА_2 , вчинених ним відносно доньки ОСОБА_3 , позивачка з метою фізичного та психологічного оздоровлення дитини відповідно до договору № 100648/01 на туристичне обслуговування від 06.07.2021 в період з 20.07.2019 по 31.07.2019 перебувала на відпочинку разом з донькою та матір`ю. Вартість 1/3 частини тур пакету складає 36 956,79 грн. Позивачка вважає, що частину вартості тур пакету на дитину, а саме 18 478,39 грн. має понести відповідач, оскільки ці витрати викликані особливими обставинами - важкою психологічною травмою, яку дитині завдав відповідач своїми агресивними діями.

14.06.2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Новицька О.О. уточнила позовні вимоги, змінила предмет позову, остаточно просить:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 18 478,39 грн.;

- збільшити розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи з 14.06.2021 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Додатково до первісного обґрунтування позову, зазначила що при розгляді позовних вимог про стягнення аліментів було встановлено, що ОСОБА_2 хоча офіційно працевлаштований з середньомісячною заробітною платою у розмірі 4 200 грн., проте отримує грошові кошти в більшому розмірі, які в десятки разів перевищують доходи останнього, несе значні витрати на здійснення власних поїздок за кордон. Необхідність збільшення розміру аліментів зумовлена ускладненнями психологічного стану здоров`я дитини ОСОБА_3 , необхідністю постійного спостереження у психолога та невролога.

06.07.2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, згідно якого він позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву на позов зазначив наступне: позов є намаганням дискредитації ОСОБА_2 , має фіктивні ознаки. Під-час припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 самочинно змінила місце проживання дитини та чинить перешкоди ОСОБА_2 в особистій участі у вихованні власної доньки, зустрічах з дитиною, та інших форм контактів батька та доньки. Позивач вже вдруге намагається позбавити відповідача батьківських прав, фіктивно розпочала судовий процес з метою призупинення інших судових процесів. Позов має чіткі ознаки безпідставного, штучного, відповідає ст. 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання цивільними правами. Фіктивність справи підтверджується наявністю у провадженні судів, поданих у 2018-2019 роках, позовів: 1)№752/21544/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та спілкуванні з дитиною; 2) 752/7784/19 за позовом ОСОБА_7 , бабусі, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способів участі у особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною; 3) № 752/8869/19 за позовом ОСОБА_8 , єдинокровного брата, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способів участі у особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною; 4) №523/19109/20 за позовом ОСОБА_8 , єдинокровного брата, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способів участі у особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. ОСОБА_1 так і не виконала ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року у цивільній справі № 752/21544/18, якою: зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Міського центру дитини, розташованого по АДРЕСА_1 , кожного понеділка з 15 години до 16 годин 30 хвилин для проведення спільних зустрічей (контактів) з ОСОБА_2 у присутності ОСОБА_1 та фахівця Міського центру дитини (за згодою), без участі будь-яких інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати постановлення цієї ухвали до ухвалення остаточного рішення у даній цивільній справі. Відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, зокрема: ОСОБА_2 постійно турбується про доньку і саме подання позову по справі №752/21544/18 з метою усунення перешкод у спілкуванні зі сторони ОСОБА_1 є підтвердженням того, що батько має бажання спілкуватися та турбуватися за дитиною, і вже два роки відстоює права свої щодо малолітньої доньки. ОСОБА_2 передає подарунки у всілякій можливий спосіб, добровільно систематично сплачує кошти на утримання малолітньої дитини. Жодного доказу, де ОСОБА_2 вчиняє акт агресії або фізичне, психологічне, економічне насильство, не існує. Враховуючи відео зустрічі дитини 13.09.2018 року з батьком, всі звернення до психолога та лікарів є фіктивними та сплаченими за кошти позивачки. ОСОБА_1 неодноразово намагалась звинуватити ОСОБА_2 у насильстві щодо себе, щодо спільної доньки, однак всі спроби є її вигадками, що підтверджується трьома рішеннями суду: Київського апеляційного суду у справі № 760/11373/18 від 22.05.2019 року; Київського апеляційного суду у справі № 752/12845/18 від 23.01.2019 року; Верховного Суду у справі №752/25278/18 від 09.07.2020 року. ОСОБА_1 не підтверджено будь-якими доказами обставин: ухилення ОСОБА_2 від своїх обов`язків щодо матеріального утримання малолітньої; викрадення ОСОБА_2 його малолітньої дитини. ОСОБА_2 постійно регулярно перераховує кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 для ОСОБА_3 , а після навмисного закриття у квітня 2018 року і подачі позову про аліменти, постійно перераховує кошти через Укрпошту. Погодження на заявлені до стягнення додаткові витрати, ОСОБА_2 не надавав, тому відсутні підстави для їх стягнення. Позивачем не надано належних доказів щодо додаткових витрат на дитину. Також, відповідач надав оцінку доказам, наданим позивачем, зокрема зазначив: 1) Розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.02.2018 року оскаржується у позові № 752/21544/18; 2) характеристика на ОСОБА_2 від Гатненської сільської ради є підробним документом, триває судовий процес по спростуванню даної інформації, справа № 369/10027/19; Крім того, існує інша характеристика щодо даних обставин від Гатненської сільської ради від 14.04.2021 року, яка спростовує обставини викладені у підробному документі. 3) лист Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 року не має відношення до справи, в ньому інформація записана зі слів матері, даний лист не відповідає обставинам справи, і фіктивним в частині дописів щодо ставлення доньки до батька. 4) по кримінальному провадженню № 0007357 від 18.05.2020 року ОСОБА_2 не має жодного статусу; 5) по кримінальному провадженню № 0007357, в рамках якого було прийнято постанову слідчого про призначення судово-психологічної експертизи від 15.12.2019 року, він не має жодного статусу. Висновок експерта за результатами проведення психологічної експертизи від 27.04.2020 року №0161 є підробним, суду не надано оригінал наведеного доказу. Наразі дана справа закрита. 6) по кримінальному провадженню № 0007357, в рамках якої було прийнято постанову про визнання потерпілим, ОСОБА_2 не має жодного процесуального статусу. 7) протокол психоконсультативного дослідження від 14.01.2019 року ТОВ Медичного центру ДОБРОБУТ вже був предметом розгляду судових справ, що доводиться трьома рішеннями судів; 8) копія висновку невролога від 11.07.2019 року не є належним доказом, спростовується відеозаписом події. Жодного підтвердження, що дана особа є фахівцем, або що дитина була саме у нього, матеріали справи не містять. 9) Висновок від 03.07.2020 №01-5-3/1326 Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради сфальсифікований та суперечить рішенням судів. Також, відповідач в порядку ч.1 ст. 93 ЦПК України, поставив позивачу та третій особі 10 запитань по справі.

06.07.2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, якої він просить:

- встановити факт вчинення перешкод зі сторони ОСОБА_1 у повній участі щодо виховання да догляду за спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після розлучення;

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у здійсненні спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , під-час зустрічей;

- зобов`язати ОСОБА_1 надати реквізити банківських рахунків ОСОБА_2 шляхом направлення рекомендованого листа за місцем реєстрації на протязі місяця після рішення суду по справі для своєчасного та постійного перерахування коштів на утримання та всебічного розвитку малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обгрунтування зустрічного позову, ОСОБА_2 зазначив наступне: позов про позбавлення батьківських прав є безперспективним, поданий з метою призупинення всіх судових процесів. Коробкова діє у власних інтересах, маніпулює термінами, нібито небажанням дитини, якимось страхами, дані обставини не відповідають дійсності. ОСОБА_1 через своїх представників адвокатів заперечує проти зустрічей доньки з батьком, шляхом надуманих обставин, не визнання позовів та фіктивних звинувачень. Нормативно обґрунтував зустрічний позов також ч.6 ст. 13 ЦК України, яка передбачає зобов`язання припинення зловживання своїми правами.

18.07.2021 року до суду від представника ОСОБА_1 - Голосова Ю.Г. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, яким він просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , з наступних підстав: 1) позовні вимоги в частині встановлення факту перешкод з боку матері у вихованні дитини не спрямовані на реальний захист прав, оскільки пов`язані із наступним вирішенням спору про право. Ці вимоги входять до предмету доказування у спорі про зобов`язання не чинити перешкоди у здійсненні спілкування з донькою, у зв`язку із чим не можуть виступати самостійною позовною вимогою у спорі про право. 2) позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у здійсненні спілкування ОСОБА_2 з донькою не можуть бути задоволені, оскільки зустрічі батька з дитиною не відповідають забезпеченню найкращих інтересів дитини, так як спричинять шкоду психологічному здоров`ю дитини. 3) позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_1 надати банківські реквізити для перерахування коштів на утримання дитини, є неналежним способом захисту прав та заявлені для захисту непорушеного права. Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн., щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно розрахунку заборгованості від 03.08.2021 року, розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 02.05.2019 по 01.08.2021 року склала 84 000 грн. Станом на дату подачі відзиву на зустрічний позов, заборгованість не погашена. Відсутність у ОСОБА_2 банківського рахунку матері дитини не впливає на виконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань, та не зачіпляє його законних прав та інтересів.

13.09.2021 року до суду від третьої особи Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради надійшли відповіді на запитання, поставлені відповідно до ч.1 ст.93 ЦПК України:

1) Чи маєте Ви у своєму розпорядженні належний доказ (рішення суду яке вступило в силу) що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_1 та/ або їх доньки спільної Єлизавети?

Відповідь: В Суворовській райадміністрації Одеської міської ради відомості про наявність таких рішень суду відсутні. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2018р. у справі №760/11373/18 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 21.06.2018 р., проте постановою Київського апеляційного суду від 22.05.2019р. була скасована. Постановою Голосїївського районного суду м. Києва від 26.06.2018р. у справі №752/12845/18 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, проте постановою Київського апеляційного суду була скасована.

2) Назвіть дату «скоєння домашнього насильства» зі сторони ОСОБА_2 про яке зазначено у висновку від 03.07.2020 року №01-05-3/1326вх орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (яке долучено як доказ)?

Відповідь: З урахуванням інформації, зазначеної у відповіді на питання 1 позивача, надати інформацію про дату скоєння домашнього насильства не уявляється можливим.

3) Чи порушувала Суворовська райадміністрація Одеської міської ради законодавство України, щодо отримання інформації, або інших споріднених документів, розпорядником яких ви були, або є щодо ОСОБА_2 та моєї доньки ОСОБА_3 .? Якщо так, то в чому були такі порушення зі сторони Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради і наслідки зі сторони Суворовської районної адміністрації і наслідки для посадових осіб які такі порушення чинили?

Відповідь: Рішеннями Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року у справі №420/6120/20 та від 27.01.2021 року у справі 420/9014/20 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано неправомірними дії/бездіяльність Суворовської райадміністрації Одеської міської ради при розгляді деяких його звернень та запитів, та зобов`язано повторно розглянути такі звернення та запити. Станом на 07.09.2021 року рішення судів Суворовською райадміністрацією Одеської міської ради виконані.

4) Вам надходили електронні листи від ОСОБА_1 з електронної пошти? Якщо так, то яка кількість за 2020-2021 роки?

Відповідь: На електрону адресу Суворовської райадміністрації Одеської міської ради від ОСОБА_1 за 2020-2021 роки надійшло 5 звернень.

5) Хто з посадових осіб Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради відвідував місце реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ? Якщо так, то дата відвідування та причина відвідування посадовцями і чи були складені якісь документи при цьому надайте копії цих документів?

Відповідь: Посадові особи Суворовської райадміністрації Одеської міської ради малолітню ОСОБА_3 , 2015р.н., за місцем її реєстрації не відвідували.

16.09.2021 року до суду від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, яку він обґрунтував наступним: 1) виконавчий лист Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року видавався в частині рішення щодо негайного виконання і платежу за один місяць. Сума у розмірі 12 000 грн. направлена ОСОБА_1 переказом через Укрпошту вже неодноразово і безліч разів. Обтяження накладені виконавцем в рамках виконавчого провадження будуть ОСОБА_2 оскаржені. Рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів змінено судом апеляційної інстанції, стягнуто суму в розмірі 8000 грн. За цих обставин, долучені докази про обмеження та інші розрахунки заборгованості не можуть братися судом до уваги. ОСОБА_1 , намагається дискредитувати батька, причому назвати час або дату події насильства не може. У відзиві щодо первісного позову ОСОБА_2 детально описав причини та обставини щодо висновків так званих «експертів, спеціалістів» щодо нібито шкоди, і чому їх неможна брати до уваги. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.07.2019 року по справі №640/9234/19 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , судом визнано що боржниця не мала підстав не приводити дитину на побачення з батьком, тобто особа не виконала рішення суду щодо зустрічей з батьком.

17.09.2021 року на адресу суду надійшли пояснення від представника ОСОБА_1 - адвоката Голосова Ю.В. щодо позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 , яку представляє законний представник батько ОСОБА_2 , якими він просив її повернути.

25.10.2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява - відповіді на запитання ОСОБА_2 , поставлені у відзиві, згідно якої остання повідомила про відмову від надання показів, відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 71, п.1 ч.6 ст. 93 ЦПК України (Том. 2 а.с. 204-205).

01.03.2023 року до суду надійшли заперечення щодо висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.02.2023 року, якими ОСОБА_2 визнав висновок недостатньо обґрунтованим, таким що суперечить інтересам дитини, з наступних підстав: 1) ОСОБА_2 не було належним чином запрошено (повідомлено) на Комісію з питань захисту прав дітей Суворовської адміністрації ОМР в рамках справи 523/10535/21; 2) не досліджувались докази надані відповідачем у справі 523/10535/21; 3) Комісія з питань захисту прав дітей Суворовської адміністрації ОМР та орган опіки та піклування Суворовської адміністрації ОМР має тривалий конфлікт інтересів з відповідачем; 4) не з`ясована думка дитини ОСОБА_3 , щодо позбавлення її батька батьківських прав, хоча ним подавалось таке клопотання; 5) не викликали судових експертів та психологів, які склали висновок на засідання, хоча подавалось таке клопотання від відповідача. 6) не з`ясували обставини хвороби матері дитини ОСОБА_1 на ВІЛ; 7) не зазначили у висновку підстави позбавлення батька батьківських прав, згідно ст. 164 Сімейного кодексу. 8) не врахували Висновок Верховного суду у справі № 712/11527/17 від 03.12.2020 року; 9) не врахували рішення адміністративного суду у справі № 640/9234/19 суддя Каракашьян Ю.В., який є обов`язковий для них і підтверджує факт перешкод зі сторони ОСОБА_1 , та позов про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування (справа №752/21544/18).

21.03.2023 року адвокатом Голосовим Ю.В. було подано до суду заяву про призначення по справі судової психологічної експертизи, на яке ОСОБА_2 було подано заперечення.

07.11.2023 року ОСОБА_2 було надано до суду додаткові пояснення, якими він зазначив наступне: 1) постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року по справі № 33/8824/74/2019 - скасовано постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. В наведеній постанові встановлена суперечність свідчень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_11 стосовно ОСОБА_2 2) ОСОБА_1 вчиняє дії , щодо коштів дитини, всупереч її інтересів, не бажає забирати. Заявляє про збільшення аліментів, але ті які батько сплачує, добровільно не бажає забирати. 20 лютого 2023року забирає виконавчий лист про аліменти від Вишневого ДВС, в рамках справи про аліменти № 523/6790/19. 20.03.2023 подає до приватного виконавця Говорова П.В., ВП НОМЕР_7, який приймає до виконання за заявою стягувача виконавчий лист в рамках справи про аліменти № 523/6790/19. 07.03.2023 приватний виконавець Говоров П.В., ВП НОМЕР_7, повертає за заявою стягувача виконавчий лист, в рамках справи про аліменти №523/6790/19 . 20.03.2023 подає до приватного виконавця Микитин О.С., ВП НОМЕР_8, яка приймає до виконання за заявою стягувача виконавчий лист в рамках справи про аліменти № 523/6790/19. 06.04.2023 приватний виконавець Микитин О.С., ВП НОМЕР_8, повертає за заявою стягувача виконавчий лист, в рамках справи про аліменти № 523/6790/19. 10.04.2023 подає до приватного виконавця, знову виконавець Микитин О.С., ВП НОМЕР_9, який приймає до виконання за заявою стягувача виконавчий лист в рамках справи про аліменти № 523/6790/19. 3) Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2023 року: визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 щодо не направлення стягувачу ОСОБА_1 коштів, які надійшли від боржника на рахунок приватного виконавця в рахунок добровільного погашення заборгованості зі сплати аліментів, не пізніше наступного дня поштовим переказом згідно вимог ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 щодо повернення (переказу) коштів боржнику ОСОБА_2 , сплачених ним добровільно в рахунок погашення заборгованості по аліментам; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 щодо неналежного здійснення Довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.04.2023 року № НОМЕР_8/7243 без врахування сум, добровільно сплачених боржником ОСОБА_2 у даному виконавчому провадженні; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_10 щодо винесення постанови від 06.04.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу; скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_8. Таким чином вимога ОСОБА_2 щодо зобов`язання надати реквізити банківських рахунків є актуальною. 4) Постановою Верховного Суду по справі № 523/55521/21 від 19 квітня 2023 року підтверджується законність сплати ОСОБА_2 аліментів через третіх осіб; 5) рішенням Києво - Святошинського суду, справа № 369/16793/21, від 05.05.2023 року

судді Волочка А.Я., відмовлено ОСОБА_1 у стягненні моральної шкоди. ОСОБА_1 вирішила, якщо він захищає права свої та його дитини, то це їй завдає моральної шкоди на 100 000.00 грн. 5) рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2021 року по справі №369/10027/19 - характеристику Гатненської сільської ради від 01.08.2018 року визнано недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації.

22.11.2023 року ОСОБА_2 надав суду додаткові пояснення справи, які обґрунтував наступним: 1) 21.11.2023 року приватний виконавець Микити О.С. висунула повторну вимогу про надання банківських реквізитів, для перерахування стягнутих з боржника коштів. Попередню вимогу ОСОБА_1 проігнорувала, це доводить що позовна вимога щодо зобов`язання ОСОБА_1 надати реквізити банківських рахунків ОСОБА_2 - є актуальна на сьогодення. 2) свідок ОСОБА_12 жодного разу не спілкувалася з ОСОБА_1 під-час шлюбних відносин між сторонами, та ніколи не перебувала у місці їх проживання . Також ОСОБА_12 є упередженим свідком, яка ухиляється від виконання рішення суду щодо утримання малолітнього спільної дитини ОСОБА_8 , який проживає з батьком . На виконанні Першого правобережний відділ державної виконавчої служби у шевченківському та центральному районах міста Дніпра південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває Судовий наказ № 369/6535/від 14 червня 2023 року. Наразі, у ОСОБА_12 є борг, більше ніж за рік, це підтверджується постановами Держаного виконавця Ковтюх ОСОБА_3 Євгеніївни, яка винесла обмеження щодо боржника 14.11.2023 року.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді від 15.06.2021 року було відкрито загальне позовне провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описки в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року про відкриття провадження у цивільній справі - відмовлено.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19.07.2021 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляді за дитиною, зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити, з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав, об`єднавши позовні вимоги в одне провадження.

Ухвалою судді від 20.07.2021 року постановлено: заяву ОСОБА_2 про роз`яснення ухвали судді від 15.06.2021 року про відкриття провадження у цивільній справі № 523/10535/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини та позбавлення батьківських прав - вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.12.2021 року:

- у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку представляє законний представник батько ОСОБА_2 - відмовлено.

- у прийнятті позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 в інтересах якої дії законний представник ОСОБА_2 про встановлення факту перешкод в отриманні аліментів, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання не чинити перешкод - відмовлено та повернуто її заявнику.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.01.2022 року: відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про роз`єднання позовних вимог щодо додаткових витрат і позбавлення батьківських прав, направлення позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області, у цивільній справі № 523/10535/21 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляді за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.01.2022 року: відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_2 про витребування:

- у адвоката Новицької Олени Олександрівни: оригіналів документів для ознайомлення - висновок експерта N901061 від 24.04.2020 року, який вона завірила власноруч, паспорт ОСОБА_2 , який вона завірила власноруч, ідентифікаційний код ОСОБА_2 який вона завірила власноруч;

- у товариства з обмеженою відповідальністю Київська незалежна судово-експертна установа (Одеський філіал) копій документів, які зазначені та або стали підставою для проведення висновку експерта N901061 від 24.04.2020 року, перелік назв документів які зазначені та або стали підставою для проведення Висновку експерта №01061 від 24.04.2020 року, клопотання ОСОБА_1 що стало підставою для проведення такого Висновку експерта №01061 від 24.04.2020 року;

- у ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Київстар» роздруківки інформації щодо дати часу та місця знаходження абонентка з посиланнями на ретранслятори із зазначенням їх адрес, а також адрес місця перебування абонента під час кожного вхідного та вихідного дзвінка із зазначенням типу з`єднання, SMS повідомлень,, із вказанням абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_1 на контрактній основі, за період з 01.09.2019 року но 20.06.2021 року;

- у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВА ПОШТА» відомостей щодо місця та часу отримання та відправлення посилок ОСОБА_1 з 01.09.2019 РОКУ по теперішній час;

- у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відомостей по картковим рахункам, та витратам за ними, з зазначенням місця витрат та часу операції банківської за період з 01 вересня 2019 по червень 2021 року ( по теперішній час), відкритих на ім`я ОСОБА_1 ;

- у ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "ПІВДЕННИЙ" відомостей по картковим рахункам, та витратам за ними щоденними, з зазначенням місця витрат та часу операції банківської за період з 01 вересня 2019 по червень 2021 року ( по теперішній час), відкритих на ім`я ОСОБА_1 ;

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.05.2022 року: відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_2 про витребування:

1) у ОСОБА_1 відомостей про місце навчання у шкільному закладі та, або у іншому закладі дошкільної освіти щодо спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

2) у ОСОБА_1 відомостей про місце медичного супроводу спільної дитини, в якій лікарні або в медичному закладі стоїть на обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3) у ОСОБА_1 оригіналів наступних доказів:

- розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.02.2018 №124;

- характеристики на ОСОБА_2 від 01.08.2018 року;

- листа Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 №06/0428;

- клопотання про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження №07357 від 18.05.2020;

- постанови слідчого про призначення судово-психологічної експертизи від 15.12.2019 у кримінальному провадженні № 07357;

- висновку експерта та результатів проведення експертизи від 24.04.2020 року №0161;

- постанови слідчого від 16.009.2019 про визнання потерпілим у провадженні №07357;

- протоколу дослідження від 14.01.2019 року ТОВ Медичний центр «ДОБРОБУТ ПОЛІКЛІНІКА»;

- висновку невролога від 11.07.2019 року;

- висновку органу опіки та піклування від 03.07.2020 № 01-05-3/1326;

- договору про туристичне обслуговування від 16.07.2019 № 1000648/01;

- договору про надання правової допомоги б/н від 05.03.2021;

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року: клопотання ОСОБА_2 про допит свідків у цивільній справі №523/10535/21- задоволено частково. Викликано та допитано в якості свідків: ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року: клопотання ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини до суду для з`ясування думки дитини щодо позбавлення її батька батьківських прав стосовно неї та фактів насильства зі сторони матері або батька до дитини, якщо такі мали місце, допит малолітньої у судовому засіданні без присутності матері - задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до Суворовського районного суду м Одеси, для з`ясування думки дитини, по справі №523/10535/21, на стадії розгляду справи по суті. Заслуховування думки дитини здійснити без присутності батьків, їх представників, за участю представника органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, на стадії розгляду справи по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року: відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів - від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК»:

- відомостей про рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 та виписки про рух коштів по рахунку НОМЕР_2 , за період з січня 2023 по лютий 2024 року;

- відомостей про рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_2 , а саме: заяви про відкриття рахунку за підписом ОСОБА_1 або особи хто це робив, за її згодою; заяви про закриття рахунку за підписом ОСОБА_1 або особи хто це робив, за її згодою;

- відомостей про рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_2 , в який саме час - дата, година, хвилини було його закрито;

- відомостей про рахунок НОМЕР_3 , кому він належить

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року: відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик та допит в якості свідків, у цивільній справі №523/10535/21, членів комісії з захисту дітей при адміністрації: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.03.2023 року: визнано заявлений представником ОСОБА_1 - адвокатом Голосовим Ю.В. відвід головуючої - судді Суворовського районного суду м.Одеси Далеко К.О. - необґрунтованим.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.03.2023 року: відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Голосова Ю.В. про призначення судової психологічної експертизи у цивільній справі №523/10535/21.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2023 року: закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу №523/10535/21.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року:

- заяву ОСОБА_2 про повернення без розгляду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку представляє законний представник батько ОСОБА_2 та позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 - задоволено;

- позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 - про встановлення факту перешкод в отриманні аліментів, встановлення факту нецільового витрачання аліментів зі сторони матері, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання не чинити перешкод, разом із клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку представляє законний представник батько ОСОБА_2 - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.10.2023 року: відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голосова Юрія Валерійовича про допит свідків в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon».

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року: клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голосова Юрія Валерійовича про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_28 , в режимі відеоконференції у приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ та Дубенського міськрайонного суду Рівненської області по цивільній справі 523/10535/21 - задоволено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2023 року: доручено Голосіївському районному суду м.Києва забезпечити проведення відеоконференції за участю свідка ОСОБА_29 - з Суворовським районним судом м. Одеси. В частині задоволення клопотання про допит свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_6 , ОСОБА_31 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «ЕаsyСоn» - відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.12.2023 року: відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голосова Юрія Валерійовича про допит свідка ОСОБА_29 у судовому засіданні, у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2024 року: заяву відповідача ОСОБА_2 про залишення заяви про забезпечення доказів без розгляду - задоволено. Заяву відповідача ОСОБА_2 про забезпечення доказів - залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Голосова Ю.В. про допит свідка ОСОБА_29 в режимі відеоконференції у приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва, оскільки наведене клопотання було заявлено після закінчення стадії дослідження доказів по справі, перед судовими дебатами. Раніше суд задовольняв клопотання про допит свідка ОСОБА_29 в режимі відеоконференції у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, однак проведення відеоконференції виявилось неможливим, з причин неможливості організації відеоконференції зі сторони Голосіївського районного суду м. Києва.

Протокольною ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Голосова Ю.В. про перехід на стадію підготовчого судового засідання, та врегулювання спору за участі судді, оскільки перехід на стадію підготовчого судового засідання можливий лише за наявності вагомих підстав (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 року у справі № 204/6085/20 (61-21431св21). У судовому відповідач ОСОБА_2 заперечував проти переходу на стадію підготовчого судового засідання, та врегулювання спору за участі судді. З огляду на викладене, вагомість підстав такого переходу, із урахуванням перебування справи у провадженні суду більще 2,5 років, заперечення ОСОБА_2 , адвокатом Голосовим Ю.В. не доведена. В свою чергу, врегулювання спору за участі судді можливе лише у строки встановлені ч.1 ст. 201 ЦПК України, тобто до початку розгляду справи по суті.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач за первісним позовом та відповідач зустрічним ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, її представник - адвокат Голосов Ю.В., з`явившись до судового засідання, підтримав заявлені первісні позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та письмових поясненнях. На не забезпечення позивачем явки малолітньої дитини ОСОБА_3 до с/з для з`ясування її думки, на виконання ухвали суду, пояснив що малолітня дитина ОСОБА_3 відмовляється приймати участь у судовому засіданні, примусити її ОСОБА_1 не має можливості. Зауважив, що на доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав наголосив також орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради. Наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підтверджується матеріалами справи, висновками психологів, а також свідченнями свідків. Одночасно, адвокат Голосов Ю.В. просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов.

Відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , прийнявши участь у судовому засіданні, первісний позов ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3 , унеможливлює виконання прав та обов`язків батька. Заборгованості зі сплати аліментів він не має, що підтверджується розрахунком заборгованості, бажає сплачувати аліменти, в свою чергу ОСОБА_1 вже багато разів пред`являє виконавчий лист на виконання, а потім забирає. Покази свідків не підтвердили наявності обставин для позбавлення його батьківських прав, є неправдивими та суперечливими. Свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_32 залежні від ОСОБА_1 . Судом не з`ясовано думку малолітньої дитини, оскільки ОСОБА_1 не виконано ухвалу суду. Додав, що наявні підстави для задоволення поданого ним зустрічного позову, подача якого була обумовлена необхідністю доведення відсутності підстав для позбавлення його батьківських прав. Зокрема встановлення фактів чинення перешкод доведе, що він не може брати у часті у вихованні та житті дитини.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради Дмитрієва Т.П., з`явившись до судового засідання, просила задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Зазначила, що в матеріалах справи наявний Висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, який вона підтримує.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , будучи допитаним у судовому засіданні, за його ініціативою, в якості свідка, в порядку ст. 92 ЦПК України, зазначив наступне. Він ніколи не ображав ні фізично, ні психологічно доньку ОСОБА_3 , не ображав ні фізично, ні психологічно також і ОСОБА_1 . Зустрічна позовна заява та всі позови які він подавав направлені виключно на захист прав дитини. ОСОБА_1 ухиляється від отримання аліментів, що підтверджується рішеннями судів. ОСОБА_1 створила цей позов для того, щоб дискредитувати батька дитини. ОСОБА_1 знає, що у нього є доступ до документів про її хворобу, яку вона приховує. ОСОБА_1 має змову з Органом опіки та піклування, який надав суду Висновок, оскільки орган опіки не послався на жодні докази, які надавалися ОСОБА_2 . Останні зустрічі батька з дитиною зафіксовані на відео, більше ОСОБА_2 з дитиною не зустрічався. На відео зафіксовано, як дитина бігла до батька, в присутності матері. Останній раз батько бачив дитину у 2019 році, в клініці «Добробут», коли дізнався що дитина захворіла, то приїхав дізнатися про стан її здоров`я, жодних намірів щодо її викрадення у ОСОБА_2 не було. Дитина до батька ставилась нормально. Бабуся дитини ОСОБА_6 застосовувала щодо дитини психологічне насильство, перешкоджаючи у спілкуванні батька з дитиною. Мати дитини вирішила виключити його з життя дитини. Під-час шлюбу, стосунки були добрими. В розлученні винні як дружина, так і чоловік, були різні погляди на житті. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 проживала окремо, почала приховувати дитину. До моменту подачі ним позову про визначення місця проживання дитини та способів участі, у ОСОБА_1 взагалі не було до нього ніяких претензій. Позов про позбавлення батьківських прав раніше вона вже подавала, однак свідок тоді не знав що може подати зустрічний позов, і за її заявою позов було залишено без розгляду. ОСОБА_1 намагається психологічними висновками довести насилля зі сторони ОСОБА_2 , оскільки суди скасували раніше прийняті постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зустріч в клініці «Добробут» свідок знімав на відео, щоб довести, що він ніяких протиправних дій не вчиняв, щоб убезпечити себе від неправдивих звинувачень. З ним наразі проживає його син, за спільною згодою з матір`ю дитини, є нотаріальна згода матері. Перша дружина наразі намагається у судовому порядку змінити місце проживання дитини, однак це безперспективно, оскільки син хоче проживати з батьком, йому наразі 13 років ОСОБА_1 говорила, що якщо ОСОБА_2 буде піднімати питання її хвороби, то він дитину ніколи не побачить, на що він сказав, що не буде піднімати це питання, якщо зможе бачити дитину. Причина зміни місця проживання дитини - хвороба матері. Є спори із колишньою дружиною ОСОБА_12 , син по черзі жив то з батьком, то з матір`ю, наразі дитина сама вирішила проживати із батьком, а ОСОБА_12 не бажає платити аліменти, тому подала позови. ОСОБА_1 відмовилася як свідок назвати суду дати вчинення ним насильства, а Висновками психолога не можуть підтверджуватися такі дані. З ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_1 , була конфліктна ситуація, коли ОСОБА_1 переїхала проживати до Києва, і були моменти, коли батько приходив, просив дати поспілкуватись із дитиною, однак йому відмовляли. Із ОСОБА_6 він жодних непорозумінь не має. З матір`ю ОСОБА_6 у ОСОБА_1 були різні відносини. Великий вплив на розлучення був саме зі сторони ОСОБА_6 , яка не сприймала ОСОБА_2 , як чоловіка для її доньки. Знімати зустрічі на відео ОСОБА_2 почав лише тоді, коли почали спотворювати події, створювати висновки психологів. До ОСОБА_6 ОСОБА_2 не застосовував ні психологічне, ні фізичне насилля. Негативна характеристика щодо ОСОБА_2 визнана недостовірною, за рішенням суду. З ОСОБА_2 намагались розібратися через військкомат.

Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, зазначила, що ніколи особисто не бачила ОСОБА_1 , однак спілкується по телефону. ОСОБА_2 її перший чоловік, з яким у них спільний син ОСОБА_8 . Свідок надала характеристику ОСОБА_2 - конфліктна, егоїстична людина, маніпулює дітьми. У шлюбі він пригнічував свідка і сина, до свідка також застосовував фізичне насилля. На сьогоднішній день ОСОБА_2 викрав сина, попросив на два тижні дитину, і більше не повернув, більше дитину вона не бачила - 1 рік 5 місяців. Наразі між ними багато судових справ, свідок не може навіть поспілкуватися із сином, телефон вимкнутий. ОСОБА_2 не виховував ОСОБА_3 , не виховував і свого сина, морально знущався над ОСОБА_3 , травмував дітей, примусово через суд змушує спілкуватися ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , знущається над дітьми. ОСОБА_2 травмує сина та ОСОБА_3 . Діти ніколи спільно не проживали. Він викрав сина, маніпулює дітьми, хоче нашкодити ОСОБА_1 , яку він ображав. Були дві спроби викрадення ОСОБА_3. А сина він викрав. ОСОБА_3 страждає від батька морально. Стосовно дитини ОСОБА_3 було психологічне насилля - інурез, як наслідок його дій. Сина ОСОБА_2 не виховував, сину було три роки, коли свідок від нього втекла. Морально від ОСОБА_2 страждали як свідок, так і син. ОСОБА_2 здійснював моральний тиск, кричав, після розірвання шлюбу не приймав участь у вихованні сина. Після розірвання шлюбу, він приїзжав в Дніпро, розповідав свідку гидоту стосовно ОСОБА_1 , що ОСОБА_1 бажає забрати у нього будинок, погрожує йому, що його зіб`є машина. ОСОБА_2 розповідав, що ОСОБА_1 його обікрала, що і стало причиною розірвання шлюбу. Ніколи не чула від ОСОБА_2 , що він хоче бачити ОСОБА_3 , він лише виражав велику агресію на ОСОБА_1 ОСОБА_2 повідомляв, що виграв суди, та покарає ОСОБА_1 . Він зареєстрував місце проживання сина за своєю адресою, щоб ОСОБА_1 не забрала його будинок, так він пояснював. Тоді, керуючись проханнями ОСОБА_2 , обумовленими судами із ОСОБА_1 , вона і надавала нотаріальну згоду на проживання сина із ним. Про перешкоди у зустрічах та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 нічого не говорив, лише погано висловлювався в бік ОСОБА_1 . Свідком фізичного або морального домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 , в бік ОСОБА_1 , вона не була. Свідок спілкувалась із ОСОБА_1 перший раз, коли ОСОБА_2 викрав її сина - 1рік 5 місяців тому, до цього моменту із ОСОБА_1 вона не спілкувалась. 08.03.2012 року ОСОБА_2 накинувся на свідка ОСОБА_12 , та почав душити, на очах сина. Заяву до поліції ОСОБА_12 нажаль не подавала.

Свідок ОСОБА_28 , будучи допитаною у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зазначила, що являється хрещеною ОСОБА_3 . З ОСОБА_2 вона познайомилась у 2014 році, він приїжджав до них, свідок проживала в Житомирській області. Потім, вона була на весіллі, зустрічались на святах, на день народженнях, вона стала хрещеною матір`ю ОСОБА_3 . Бувало, що приїжджали в гості на тиждень, проживали в їх сім`ї. ОСОБА_2 грав у танчики, ігроман, до 4-ої ранку грав, у них була няня, ОСОБА_1 працювала, ОСОБА_2 проявляв байдужість до дитини, дружина йому була не така, проявляв психологічну агресію, висловлював постійні претензії, ОСОБА_1 була подавлена. Після того як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучились, ОСОБА_1 спочатку намагалась давати батьку дитину, однак один раз ОСОБА_2 повернув дитину із вирізаним волоссям посередині, інший раз повернув хвору дитину. Було таке, що ОСОБА_2 купав ОСОБА_3 , ОСОБА_1 після цього виявила подразнення, після чого водила дитину до гінеколога. Дитина не хотіла спілкуватись із батьком, боялася, зазначала що не хоче спілкуватися із ОСОБА_2 . ОСОБА_1 толерантно відносилась до ОСОБА_2 , не розуміла чому дитина так реагує. ОСОБА_2 погрожував ОСОБА_1 , зазначив що ти будеш платити аліменти, а я заберу дитину, ти будеш мене утримувати. У дитини був переляк, істерика. ОСОБА_3 розповідала свідку, як ОСОБА_2 вломився в лікарню ще з двома чоловіками, зазначала що він хотів її забрати, дитина плакала, у неї навіть був інурез.. Дитина страшно та негативно сприйняла подію в лікарні, вона два місяці не спала. Також, дитина розповідала як ОСОБА_2 у ресторані підкрався із наїздами, він подавляє, ОСОБА_3 говорила потім - хресна, я боюся за маму. Загальний стан дитини можна охарактеризувати, як хронічний переляк. ОСОБА_2 їх переслідував, намагався підкрастися, підпалити двері, стукав у двері. Це був 2018 рік. ОСОБА_1 водила ОСОБА_3 до психологів, дитина боїться, переживає, замикається, не хоче спілкуватися із батьком. Пів року тому свідок бачила ОСОБА_3 , однак по відеозв`язку вони часто спілкуються. ОСОБА_2 систематично здійснював психологічне насилля. ОСОБА_1 живе в постійній тривозі як за себе, так і за дитину. Щодо фізичного насилля, то одного разу ОСОБА_2 виривав у ОСОБА_1 телефон, була на руці подряпина, яку вона показувала свідку. При свідку ОСОБА_2 не бив ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 . Увагу дитині приділяла саме ОСОБА_1 , постійно займалась дитиною. Чи приділяв увагу дитині ОСОБА_2 , вона не бачила. ОСОБА_2 приділяв увагу більше собі. Більша прихильність у дитини саме до матері. ОСОБА_3 боїться батька, негативно до нього відноситься. Коли вони спільно проживали, батько дитиною не займався, мати та няня займались. Офіційно ОСОБА_2 не працював, на роботу не ходив. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 дитину ОСОБА_2 одразу давала. Однак, десь через місяць дитина зазначила, що не хоче спілкуватись із батьком, вона боїться батька, падала на землю та кричала, що не піде, не хоче категорично. Примушувати дитину спілкуватись із ОСОБА_2 ОСОБА_1 не могла. Чому ОСОБА_2 спочатку не проявляв інтерес до дитини, а тепер просто не дає жити, свідок не знає. За весь період спілкування з ОСОБА_3 , вона лише один раз згадувала про батька, сказала: хресна я так хочу щоб у мене була нормальна сім`я, нормальний тато, невже не може той тато зникнути. Вона хоче, щоб у неї була сестричка, хороший тато. Свідок не підраховувала час, коли була в гостях сім`ї у Гатному , можливо раз в квартал. ОСОБА_1 зачитувала свідку текст смс погроз від ОСОБА_2 , тримаючи телефон в руках, це було на початку розлучення. Свідок один раз приїхала на підвищення кваліфікації до м. Києва, поселилася у ОСОБА_1 , у зйомну квартиру, 2018 рік, свідок жила два тижні у ОСОБА_1 , тоді ОСОБА_1 викликала поліцію, оскільки ОСОБА_2 стукав у двері, двері не палив, однак ОСОБА_1 та дитина злякались. Свідок не пам`ятає адресу зйомної квартири. Свідок зазначила, що була свідком того, як ОСОБА_2 стукав у двері, а не підпалив. Свідок бачила, коли була в гостях, що ОСОБА_2 не ходив на роботу, вона питала у ОСОБА_1 , вона зазначила що він не працює.

Свідок ОСОБА_32 , будучи допитаним у судовому засіданні, зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає з 2014 році, ще коли ОСОБА_1 була вагітна. Охарактеризував ОСОБА_2 , як хитру, меркантильну, корисливу людину, він не по чоловічому себе веде. Свідок працював водієм в Асоціації Банків, возив ОСОБА_1 та виконував її доручення. ОСОБА_3 слід було возити в басейн, ОСОБА_2 жодного разу не возив, ОСОБА_1 свідка просила. ОСОБА_2 не займався дитиною, свідок їздив по всіх лікарнях, басейнах, магазинах, аптеках. У ОСОБА_1 був щільний графік. Свідок приїжджав зранку - ОСОБА_2 дома, в обід - ОСОБА_2 дома, увечері - ОСОБА_2 дома. ОСОБА_1 не просила ОСОБА_2 , а просила свідка по всім справам. Декілька разів ОСОБА_1 просила свідка, і він гуляв з дитиною ОСОБА_3 . Свідок один раз спитав, чому батько не займається дитиною, йому відповіли що він любить в танчики гратися. ОСОБА_2 не проявляв інтересу до ОСОБА_3 . ОСОБА_2 недостойний бути батьком. Був епізод, вони розійшлися, ОСОБА_1 переїхала на зйомну квартиру, де проживали мати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Свідок привіз ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , на зйомну квартиру, і поїхав додому, майже доїхавши додому, йому зателефонувала ОСОБА_1 , просила повернутися, оскільки матері погано, просила забрати матір. Свідок повернувся, мати ОСОБА_1 відкрила двері, тримаючи руки на животі, плакала, ОСОБА_1 плакала, ОСОБА_3 труситься. Коли свідок запитав що сталося, то йому повідомили, що ОСОБА_2 вдарив тещу у живіт. Почалася штовханина, ОСОБА_3 все бачила. Свідок попросив ОСОБА_2 звільнити приміщення, спиною закрив ОСОБА_1 та її матір, сказав що це його квартира, на що ОСОБА_2 схопив ОСОБА_3 , почалась штовханина руками, ОСОБА_2 прикривався ОСОБА_3 . Точно, чи викликали тоді поліцію, свідок не пам`ятає. Дитина була залякана, пішла після цього в іншу кімнату. Свідок не чув, щоб ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_2 , називаючи його - тато. Також був епізод в клініці «Добробут», в яку свідок привіз мати ОСОБА_1 , сестру ОСОБА_1 та дитину. Через деякий час вибігла ОСОБА_3 , за нею біжить бабуся, зі сльозами та задихаючись ОСОБА_3 сказала, що там злий ОСОБА_2 хоче її вкрасти. В машині дитина розповіла, що вона ховалася під столом, стільцем, щоб її злий ОСОБА_2 не забрав. Вона після цього боїться всіх лисих чоловіків, у неї психологічна травма. Також був епізод, по опікунству, на адресу: м. Київ, пр. Науки свідок привіз ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , хвилин через 10 вибігла ОСОБА_3 , підбігла до свідка, задихалась, та сказала вивезти її звідси, тому що зараз приїде злий ОСОБА_2 . З ОСОБА_1 свідок працював до 2021 року, наразі не працює. Свідок зазначив, що ОСОБА_2 не займався дитиною. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розійшлися, то ОСОБА_2 хотів нанести психологічну травму як ОСОБА_1 , так і дитині. Свідок возив дитину з ОСОБА_1 до психолога, сама ОСОБА_3 малювала не гарні малюнки. Свідок думає, що ОСОБА_2 одружився лише тому, що ОСОБА_1 дуже гарна жінка, розумна, публічна особа. Свідок вважає, що після розлучення ОСОБА_2 втратив кормушку, тому почав маніпулювати, дитина йому не потрібна. Безпосереднім свідком фізичного насильства з боку ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , свідок не був. Щодо психологічного насильства, то свідок чув скандали ОСОБА_2 з ОСОБА_1 . Після розлучення, ОСОБА_2 іноді виглядав неадекватно, дитина його боялася, після того як ОСОБА_3 гуляла з батьком, вона поверталась перелякана. Свідок працював в якості психолога, заспокоював ОСОБА_3 , яка повторювала що ОСОБА_2 злий. Свідок вважає, що часто виконував функції батька. Причиною розірвання шлюбу було те, що ОСОБА_2 морально вбивав ОСОБА_1 . ОСОБА_1 якось розповідала, що у неї почали гроші зникати, вона тоді зробила експеримент, і з`ясувала що їх забрав ОСОБА_2 . Свідок бачив любов ОСОБА_3 до матері, до батька не бачив. Перешкод ОСОБА_1 не створювала у спілкуванні батька з дитиною, свідок та ОСОБА_1 одного разу навіть вмовляли, щоб ОСОБА_3 поспілкувалась із ОСОБА_2 , однак вона боялася, зазначала що злий ОСОБА_2 її вкраде. ОСОБА_2 довів свою сім`ю, у нього як параноя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно думали що він їх переслідує. ОСОБА_3 тікала в батька, а потім як залишалась у спокійному місці, у неї починалась істерика. У 2018 - 2019 році ОСОБА_2 шантажував ОСОБА_1 , погрожував що забере дитину, оскільки втратив золоту жилу. Сім`ю постійно забезпечувала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не забезпечував. Свідок ніколи не бачив, щоб ОСОБА_2 щось привозив, що він працював. ОСОБА_1 розповідала свідку, що ОСОБА_2 не хоче працювати. Перед прийняттям на роботу, співбесіду зі свідком проводила ОСОБА_1 , оскільки була керівником. П`ять, шість, а бувало і сім разів на тиждень свідок возив ОСОБА_1 . Свідок привозив ОСОБА_1 до ресторану, в якому ОСОБА_2 працював директором. Свідок знав, що ОСОБА_2 там працював, однак дуже короткий строк., тому і не згадав. Свідок бачив лише штовханину, свідком фізичного насилля не був. Назвати дату штовханини свідок не зміг, оскільки не пам`ятає. Вихідні дні свідок іноді працював, однак рідко, загалом працював понеділок-п`ятниця. Один раз ОСОБА_1 звільнила свідка, однак свідок вважає що це відбулось не без участі ОСОБА_2 , оскільки коли свідок повернувся на роботу, то ОСОБА_1 сказала що її налаштували проти нього. Про те що ОСОБА_2 вкрав гроші у ОСОБА_1 , свідок дізнався зі слів ОСОБА_1 ОСОБА_1 показувала свідку текс смс повідомлень від ОСОБА_2 з погрозами. Про те що ОСОБА_2 грає в танчики, свідок дізнався зі слів

ОСОБА_1. ІV . Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів11111 Головного управління юстиції у м. Києві 03 грудня 2014 року, пор що складено актовий запис №3188 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 ).

В шлюбі у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.02.2018 року №124 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав посилалась на те, що батько ОСОБА_2 : 1) ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та турботі про дитину, не дарує іграшок, не цікавиться життям дитини, ухиляється щодо належного матеріального утримання малолітньої ОСОБА_3 та сплати аліментів; 2) виявляє ознаки агресивної поведінки, психологічного та фізичного насилля щодо дитини ОСОБА_3 , позивачки ОСОБА_1 та її матері (бабусі дитини), що призвело до значного погіршення психоемоційного стану дитини, у зв`язку із чим ОСОБА_1 неодноразово зверталась до лікарів та правоохоронних органів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За даним обставин, позивач ОСОБА_1 нормативно обґрунтовує позовні вимоги наступними підставами для позбавлення батьківських прав, передбаченими ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України:

- ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

- жорстоке поводження з дитиною;

Надаючи правову оцінку наявності обставин ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку, суд зазначає наступне.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені в ст. 150 Сімейного кодексу України, а саме:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту розірвання між ними шлюбу, тривали та тривають судові процеси, зокрема: про визначення місця проживання дитини, встановлення способів участі батька у спілкуванні з дитиною, про стягнення аліментів, та інші.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2020 року, по справі №523/6790/19: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 12 000 грн., щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.07.2021 року, по справі №523/6790/19: рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року змінено; зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12000 (дванадцяти тисяч) гривень. 00 копійок до 8000 (восьми тисяч) грн.

Матеріали справи містять докази неодноразового пред`явлення ОСОБА_1 виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання, як до державного виконавця, так і до приватних виконавців.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2022 року по справі №753/22952/21 (Том. 3 а.с. 98 - 102) постановлено:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо: не надання відповіді на заяву ОСОБА_2 від 20 вересня 2021 року у встановлений законом термін у виконавчому провадженні № НОМЕР_12; не надання матеріалів справи на ознайомлення виконавчого провадження НОМЕР_11;

- визнати незаконними дії Головного державного виконавця Міщенко Л.М. Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_12 від 23 липня 2021 року; щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП N° НОМЕР_12 від 23 липня 2021 року ОСОБА_2 ; щодо винесення постанови про арешт коштів у виконавчому провадженні НОМЕР_11 від 23 липня 2021 року боржника ОСОБА_2 ; щодо винесення постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_12 від 23 липня 2021 року; щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_12 від 23 липня 2021 року; щодо зобов`язання повернути виконавчий документ в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_12 стягувачу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.11.2022 року по справі №523/17533/21 (Том.3 а.с. 138 - 143) постановлено:

- визнати протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Власюка Л.С. у ВП НОМЕР_13: щодо складення довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 03.08.2021 р., щодо повідомлення про внесення відомостей боржника до Єдиного реєстру боржника від 03.08.2021 р.; щодо не надіслання на наступний день постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- визнати протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Власюка Л.С. у ВП НОМЕР_13: щодо винесення постанов від 03.08.2021 р.: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі від 03.08.2021 р.; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника;

- визнано протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Л.С. у ВП НОМЕР_13: щодо передчасного направлення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі від 03.08.2021 р.;

- в іншій частині вимог скарги відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року по справі №523/4644/23 (не набрала законної сили, переглядається апеляційним судом) постановлено:

- визнати протиправними дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни у виконавчому провадженні ВПНОМЕР_14: щодо не надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_2 від 16.01.2023 року; щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_7 від 27.02.2023 року; щодо звернення стягнення коштів з ОСОБА_2 з рахунків АТ КБ ПриватБанк у розмірі 18 102, 27 грн (вісімнадцять тисяч сто дві гривні, 27 копійок) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_7 від 28.02.2023 року; щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.02.2023 НОМЕР_15;

- визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича щодо не направлення коштів які надійшли на рахунки приватного виконавця 28.02.2023 року у сумі 205 000,00 грн (двісті п`ять тисяч гривень) стягувачу ОСОБА_1 на наступний день через поштовий переказ по виконавчому провадженню НОМЕР_15 - противоправною.

- в іншій частині вимог скарги відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2023 року по справі №523/7037/23 (не набрала законної сили, переглядається апеляційним судом) постановлено:

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни щодо: ненадання відповіді на інформаційний запит від 22.03.2023 року; щодо не направлення стягувачу ОСОБА_1 коштів, які надійшли від боржника на рахунок приватного виконавця в рахунок добровільного погашення заборгованості зі сплати аліментів, не пізніше наступного дня поштовим переказом згідно вимог ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 щодо: повернення (переказу) коштів боржнику ОСОБА_2 , сплачених ним добровільно в рахунок погашення заборгованості по аліментам; щодо неналежного здійснення Довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.04.2023 року № НОМЕР_8/7243 без врахування сум, добровільно сплачених боржником ОСОБА_2 у даному виконавчому провадженні; щодо винесення постанови від 06.04.2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_8;

- у задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_2 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року по справі № 523/22521/21:

- ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року скасовано;

- у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність та зобов`язання вчини певні дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни відмовлено.

Згідно розрахунку заборгованості від 16.02.2022 року №66401884, зробленого державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тертичною В.В., заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів - відсутня, переплата становить 29668,13 грн.

Згідно довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.03.2023 року №71141411/31, приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., заборгованість у ОСОБА_2 , станом на 01.03.2023 року - відсутня, переплата становить 6 030,56 грн.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, станом на дату ухвалення судом рішення, позивачем ОСОБА_1 таких доказів не надано.

З огляду на викладене, позивачем ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами обставини ухилення ОСОБА_2 від належного матеріального утримання малолітньої ОСОБА_3 та сплати аліментів.

Також, як зазначалось судом раніше, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18 жовтня 2018 року триває судовий спір про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , визначення порядку та способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 фактично не бачив доньку ОСОБА_3 з 2019 року, не знає місцезнаходження своєї доньки, оскільки таку інформацію йому не повідомляють, не має зв`язку із дитиною, хоча він неодноразово звертався до ОСОБА_1 із заявами з приводу встановлення місця знаходження доньки, встановлення порядку спілкування із нею, направляв поштою подарунки.

Згідно листа ТОВ «Нова Пошта» від 04.03.2020 року вих. №04380, 26.02.2020 року по експрес-накладній № 5675 ОСОБА_2 здійснив відправлення вантажу для ОСОБА_1 27.02.2020 року зазначений вантаж повернуто відправникові по експрес-накладній № 9361.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року по справі №752/21544/18 (не набрало законної сили, оскаржено до апеляційного суду):

1) позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини з батьком, визначення способів участі батька у особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, задоволено частково;

2) визначено порядок та способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3) зобов`язано ОСОБА_1 :

- повідомляти про зміну місця перебування ОСОБА_3 не пізніше ніж за 2 дні до моменту переміщення, засобом телефонного зв`язку шляхом здійснення дзвінків на телефонний номер ОСОБА_2 , а саме: НОМЕР_5 ;

- повідомити ОСОБА_2 телефонний номер для надання ОСОБА_2 можливості регулярно спілкуватись з ОСОБА_3 засобами телефонного зв`язку;

- не перешкоджати ОСОБА_2 у прийняті участі у виховані та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за встановленими порядком та способами.

4) в іншій частині вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

5) зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Пересипська (попередня назва-Суворовська) районна адміністрація Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено.

6) визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять докази тому, що ОСОБА_2 намагався під-час розгляду судового спору передавати подарунки малолітній дитині ОСОБА_3 , з`ясувати її місцезнаходження для спілкування та зустрічей.

Разом із тим, ОСОБА_1 фактично не створила умови для спілкування батька з дитиною ОСОБА_3 , посилаючись на не бажання дитини, тяжкий психологічний стан дитини, обумовлений агресивною поведінкою батька, неможливість примушування дитини до спілкування із батьком.

Наведені обставини, на думку суду, виключають можливість висновку суду щодо невиконання ОСОБА_2 обов`язків щодо виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 , та спростовують доводи ОСОБА_1 щодо не дарування малолітній дитині подарунків, не привітання із днем народження, ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами обставин ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ч.2 ст. 164 Сімейного кодексу України.

Надаючи правову оцінку наявності обставин жорстокого поводження ОСОБА_2 із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, а також будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини.

В підтвердження наявності обставин жорстокого поводження з дитиною, а відповідно і підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, ОСОБА_1 посилається на наступні докази:

1) характеристику на ОСОБА_2 , мешканця с. Гатне, видану Головою Гатненської сільської ради Корицьким Б.Б. від 01.08.2018 року вих № 20; 2) лист Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 року № 06/0428; 3) постанову Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15 грудня 2019 року про призначення судово-психологічної експертизи, в рамках кримінального провадження №0007357 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України; 4) висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи Савостіна О.П. за №0161, за результатами проведення психологічної експертизи від 24 квітня 2020 року; 5) постанову слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 16 вересня 2019 року про визнання потерпілим, згідно якої визнано потерпілими у кримінальному провадженні № 0007353 від 23.07.2019 за ст. 126-1 КК України ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_3 ; 6) протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 19.10.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 09.11.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 16.11.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 17.12.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 14.01.2019 року; 7) Висновок лікаря Амбулаторії сімейної медицини «ЮЛІЯ» ОСОБА_52 від 11.07.2019 року щодо пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 8) Висновок психолога ОСОБА_53 за результатами психологічного дослідження на звернення ОСОБА_1 від 01.06.2020 року; 9) свідчення свідків.

Надаючи правову оцінку наведеним доказам, суд зазначає наступне:

- характеристика на ОСОБА_2 , мешканця с. Гатне, видана головою Гатненської сільської ради Корицьким Б.Б. від 01.08.2018 року вих № 20, визнана недостовірною та такою, що порушує немайнові права ОСОБА_2 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2021 року по справі №369/10027/19;

- постанова Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15 грудня 2019 року про призначення судово-психологічної експертизи, в рамках кримінального провадження №0007357 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України та постанова слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 16 вересня 2019 року про визнання потерпілим, згідно якої визнано потерпілими у кримінальному провадженні №0007353 від 23.07.2019 за ст. 126-1 КК України ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_3 - на думку суду, не є належними та допустимими доказами жорстокого поводження батька ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 .

Також, факт порушення кримінального провадження №0007357 за ст. 126-1 КК України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_2 такого кримінального правопорушення, до винесення судом відповідного вироку. (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

Стаття 62 Конституції України закріплює презумпцію невинуватості особи - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Станом на час розгляду зазначеної справи, доказів ухвалення вироку за вказане кримінальне правопорушення, та встановлення кола винних осіб, суду не надано.

- висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи Савостіна О.П. за №0161, за результатами проведення психологічної експертизи від 24 квітня 2020 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 19.10.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 09.11.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 16.11.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 17.12.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 14.01.2019 року; Висновок лікаря Амбулаторії сімейної медицини «ЮЛІЯ» ОСОБА_52 від 11.07.2019 року щодо пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Висновок психолога ОСОБА_53 за результатами психологічного дослідження на звернення ОСОБА_1 від 01.06.2020 року; лист Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 року № 06/0428 - не приймають судом в якості належних доказів жорстокого поводження ОСОБА_2 із малолітньою дитиною ОСОБА_3 .

Так, висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи Савостіна О.П. за №0161, за результатами проведення психологічної експертизи від 24 квітня 2020 року, містить посилання на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у справі № 752/12845/18, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2018 по справі № 760/11373/18, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року по справі №752/25278/18.

Разом із тим, постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у справі № 752/12845/18 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасована постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2018 по справі №760/11373/18 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасована постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2019 року із прийняттям нової постанови, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно останнього закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року по справі №752/25278/18, яким встановлено певні заходи обмеження прав ОСОБА_2 , та покладено на нього обов`язки - скасовано постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.07.2020 року.

Крім того, наведений висновок експерта був зроблений на виконання постанови від 15.12.2019 (вх.160 від 02.03.2020р.) слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, в рамках кримінального провадження №0007353. Обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_2 за наведеним кримінальним провадженням №0007353 - відсутній, суду не наданий.

Так, протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 19.10.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 09.11.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 16.11.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 17.12.2018 року; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 14.01.2019 року, Висновок лікаря Амбулаторії сімейної медицини «ЮЛІЯ» ОСОБА_52 від 11.07.2019 року щодо пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Висновок психолога ОСОБА_53 за результатами психологічного дослідження на звернення ОСОБА_1 від 01.06.2020 року - визначають психологічний стан ОСОБА_3 , у період з 2018 по 2020 роки, після розірвання її батьками шлюбу, як наслідок конфліктних, напружених взаємовідносин між батьками.

Разом із тим, наведені докази не є належними та допустимими доказами саме жорстокого поводження батька ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , у розумінні ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», не містять конкретних подій такого жорстоко поводження.

Так само, не є належним та допустимим доказом жорстоко поводження з дитиною лист Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 23.04.2019 року № 06/0428. Наведений лист визначає психологічний стан ОСОБА_3 , станом на 23.04.2019 року, та містить висновок про необхідність утриматись від спілкування із батьком до повної стабілізації психоемоційного стану.

Надаючи оцінку свідченням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_55 , наданим у судовому засіданні, суд зазначає, що наведені особи не були безпосередніми свідками фізичного або морального насилля ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 , або ОСОБА_1 , його жорсткого поводження із дитиною, не зазначили конкретних фактів. Фактично, наведені особи повідомляли у судовому засіданні про психологічний стан ОСОБА_3, на їх думку обумовлений діями ОСОБА_2 , однак конкретних таких дій, не назвали.

Надані суду відеозаписи, досліджені у судовому засіданні, також не містять інформації щодо жорстокого поводження ОСОБА_2 із малолітньою ОСОБА_3 , яке могло би слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Суд виходить із того, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 204/8432/19 (провадження № 61-14486св21) зазначено, що: «рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зазначено, що: «Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються».

У даному випадку, суд зазначає, що встановити думку дитини з приводу питання позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав, та обставин жорстокого поводження із нею, у судовому засіданні, за участю психолога та органу опіки та піклування, не виявилось можливим, оскільки позивач ОСОБА_1 не змогла забезпечити участь ОСОБА_3 у судовому засіданні, зі слів адвоката Голосова Ю.В., з причини відсутності бажання дитини.

В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20).

Суд виходить із того, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь - яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Матеріалами справи підтверджена наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалих неприязнених відносин, постійних конфліктних ситуацій, великої кількості судових спорів, обумовленої наміром ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обо`вязки, які безсумнівно мали та мають негативний вплив на дитину ОСОБА_3 .

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї. Відсутні докази того, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, вказуючи що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у виконанні ним батьківських обов`язків, то відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного суду з розгляду аналогічних спорів, викладеним у постанові від 17.01.2024 у справі № 735/308/21, у постанові від 20.12.2023 у справі № 522/20260/21, які підлягають врахуванню судом в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Надаючи правову оцінку наявному в матеріалах справи Висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає що наведений висновок має для суду рекомендаційний характер.

Висновком Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.02.2023 року № 01-05-3/41вх/22 встановлена доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 152 - 155).

Згідно Витягу з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дітей Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.02.2023 року: питання про доцільність позбавлення батьківських прав вирішувалось без присутності ОСОБА_2 , який отримав запрошення, проте будь-яких поважних причин свого неприбуття на засідання комісії не зазначив, та у присутності: ОСОБА_1 , адвоката Голосова Ю.В. Протокол містить пояснення ОСОБА_1 , яка зазначила що через дії ОСОБА_2 її донька позбавлена можливості переживати почуття психологічного комфорту та благополуччя. ОСОБА_3 не сприймає своїх батьків як подружню пару. Ставлення до батька у дитини негативне, через відсутність з боку батька визнання та поваги до почуттів та бажань ОСОБА_3 ; психологічний тиск, який батько чинить на неї. Це призвело до втрати дитиною довіри до батька. Втрата емоційного зв`язку з батьком, внаслідок дій останнього, завершилася побудовою у ОСОБА_3 нової картини світу, в якій місця для батька не має. Ознак що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері на формування у ОСОБА_3 негативної думки про батька ОСОБА_2 не виявлено. Адвокат Голосов Ю.В. звернув увагу на те, що комісією вже розглядалось питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , після чого нічого не змінилось, батько не намагався за весь період зустрітися з донькою. Доцільність позбавлення батьківських прав обґрунтована метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини.

Суд зазначає, що Висновок органу опіки та піклування від 27.02.2023 року № 01-05-3/41вх/22 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховим, стосується важливого питання, пов`язаного з вихованням дитини, прав та обов`язків як батька щодо дитини, так і прав та обов`язків дитини щодо батька, а містить лише загальні фрази, опис позову, відзиву на позов, не розкриваючи змісту, в чому проявляється не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, строк їх не виконання та аналіз відповідних причин, посилання на відповідні докази, які в силу вимог ч.1 ст. 164 СК України можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Також, у Висновку Органу опіки та піклування не врахована думка дитини ОСОБА_3 . Фактично, Висновок ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 , адвоката Голосова Ю.В. та доказах, яким суд надав належну правову оцінку у мотивувальній частині даного рішення суду.

У постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, як недостатньо обґрунтований. Сам по собі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення батьківських прав за відсутності інших належних доказів.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.06.2023 по справі № 486/341/22, які підлягають застосуванню судом в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як зазначалось раніше, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2020 року, по справі №523/6790/19: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 12 000 грн., щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.07.2021 року, по справі №523/6790/19: рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року змінено; зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12000 (дванадцяти тисяч) гривень. 00 копійок до 8000 (восьми тисяч) грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що витрати на відпочинок, згідно договору №100648/01 на туристичне обслуговування від 16.07.2021 року в період з 20.07.2019 по 31.07.2019, є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах.

Участь батьків у додаткових витратах на дитину врегульовано статтею 185 СК України, згідно з якою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663 св 21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат).

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Судова практика виходить з того, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, зокрема навчання дитини з метою здобуття професійної освіти; витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка; витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка; вартість поїздки та відпочинку на морі; придбання медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням); витрати на придбання одягу (в тому числі й шкільного), взуття, шкільного приладдя тощо.

На думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що заявлені до стягнення додаткові витрати є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Також, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності понесення таких додаткових витрат.

Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.04.2023 у справі № 760/10847/20

Також, суду не надано доказів виконання договору №100648/01 від 16.07.2019 року, в свою чергу п. 4.1 договору містить право туриста відмовитись від виконання даного договору до початку туру.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

У даному випадку, позивач ОСОБА_1 не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, за пів року, з моменту ухвалення рішення Суворовським районним судом м. Одеси - 14.12.2020 року до дати подачі позову - 09.06.2021 року, тому її вимоги щодо збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. В свою чергу, складний психологічний стан ОСОБА_3 існував і станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення - 14.12.2020 року.

Таким чином, правові підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів - відсутні.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити, суд зазначає наступне.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

На думку суду, позовна вимога ОСОБА_2 про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляді за дитиною не відповідає встановленим ст. 16 Цивільного кодексу України способам захисту, не спрямована на захист та поновлення порушених прав.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що встановлення наведеного факту доведе, що він не може брати участі у житті дитини, судом не приймаються.

Доведення обставин того, що ОСОБА_2 не може брати участі у житті дитини ОСОБА_3 , внаслідок вчинення перешкод у вихованні та догляді за дитиною, за даних обставин може здійснюватися в рамках позовних вимог, зокрема про позбавлення батьківських прав, про визначення порядку участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з нею, які по способам захисту відповідають ст. 16 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, у задоволенні наведеної позовної вимоги ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне відмовити.

В свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною під-час зустрічей, на думку суду також не підлягають задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Тобто, законодавець передбачив право одного із батьків на усунення перешкод, із одночасним вирішенням питання про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, позовні вимоги про що не заявлені ОСОБА_2 .

Також суд враховує, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2023 року по справі № 752/21544/18, визначено порядок та способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, зобов`язано ОСОБА_1 , зокрема: не перешкоджати ОСОБА_2 у прийняті участі у виховані та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за встановленими порядком та способами.

В свою чергу, хоча позовна заява була пред`явлена ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , фактично заявлені позовні вимоги поновлюють права ОСОБА_2 .

Одночасно, позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання надати реквізити банківських рахунків ОСОБА_2 , шляхом направлення рекомендованого листа за місцем реєстрації на протязі місяця після рішення суду по справ для своєчасного та постійного перерахування коштів на утримання та всебічного розвитку малолітньої ОСОБА_3 , на думку суду також не підлягають задоволенню.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Таким чином, суд зазначає, що у разі відсутності у приватного виконавця даних щодо реквізитів стягувача, на які можливо перерахувати стягнуті кошти, приватний виконавець зобов`язаний здійснити переказ коштів стягувачу поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється в порядку Розділу VII ЦПК України.

Отже, за обставин даної справи, пред`явлення ОСОБА_2 вимог про зобов`язання надати реквізити банківських рахунків, в рамках позовного провадження, а не захист порушених прав в порядку Розділу VII ЦПК України, свідчить про обрання ним неефективного способу захисту.

Таким чином, правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити - відсутні.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

З огляду на викладене, у задоволенні як первісної позовної заяви ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів, так і зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити - слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів - відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 23 лютого 2024року, у зв`язку із технічними несправностями комп`ютерної техніки, програмного забезпечення.

Суддя К.О. Далеко