П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Київ

Справа №760/26637/21

Провадження № 22-ц/824/5059/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 21 лютого 2024 року

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України,

треті особи інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кучер Олег Валерійович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Чумак Роман Іванович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кошман Наталія Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи: інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кучер Олег Валерійович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Чумак Роман Іванович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кошман Наталія Сергіївна, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи: інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кучер Олег Валерійович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Чумак Роман Іванович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кошман Наталія Сергіївна, у якій просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що третіми особами, які є службовими особами відповідача-1, було складено відносно позивача три постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказує, що в подальшому дані постанови були скасовані судовими рішеннями у справах за позовом ОСОБА_1 . Також було визнано незаконними дії відповідних працівників патрульної поліції та встановлено наявність у їх діях ознак дисциплінарних проступків.

Зазначає, що незаконними діями працівників патрульної поліції, які виразилися у незаконному утримувані його протягом 3 годин, незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, позивачу було завдано моральних та душевних страждань.

Стверджує, що моральні страждання полягають у: сильних головних болях, слабкості в тілі, болі у серці та інших симптомах, які були викликані хвилюваннями через ситуацію, що сталася 12.11.2020 приблизно у період часу з 04:45 години до 07:00 години і мала місце бути виключно внаслідок неправомірних дій вищезазначених посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказує, що 13.11.2020 наступного дня після вчинення незаконних дій відносно позивача з боку вищезазначених посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, він вперше звернувся до сімейного лікаря зі скаргою на сильний головний біль, слабкість та біль у серці, зазначене підтверджується довідкою за підписом сімейного лікаря від 13.11.2020.

Окрім цього, 28.12.2020 в день коли було ухвалено рішення про скасування однієї з зазначених постанов відносно позивача суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакарем О.Я. у справі №497/1581/2020, провадження №2-а/946/148/20, він вдруге звернувся до сімейного лікаря з сильним головним болем та слабкістю, який поінформував його про наявність в нього ознак синдрому хронічної втоми.

Зазначає, що 17.05.2021 за один день до прийняття рішення про скасування однієї з зазначених постанов відносно позивача колегією суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №497/1583/2020, провадження №854/1325/21, він втретє звернувся до лікаря, який поінформував його про наявність в нього симптомів вегето-судинної дистонії.

Посилається, що всі зазначені ушкодження пов`язані з його здоров`ям викликані хвилюваннями та моральними стражданнями, які є наслідком неправомірних дій з боку вищезазначених посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, зазначене підтверджується також тим, що до 12.11.2020 він жодного разу не звертався до лікаря з вказаними вище симптомами, не страждав сильним головним болем, хронічною втомою та іншими зазначеними симптомами.

Звертає увагу суду, що у зв`язку з тим, що він має інвалідність з дитинства та перебуває на обліку у багатьох лікарів, жоден з лікарів до 12.11.2020 не інформував його про подібні ушкодження його здоров`я.

Вказує, що у пункті 4 частині 2 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Зазначає, що під час складання незаконних постанов відносно нього 12.11.2020, а саме у період часу з 06:53 години до 06:58 години вищезазначені посадові особи неодноразово висловлювалися нецензурною лайкою на його адресу, тобто фактично було принижено його честь та гідність.

Окрім цього вказує, що 12.11.2020 під час вчинення неправомірних дій відносно нього вищезазначеними посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, із ним в машині перебував його батько ОСОБА_3 , та вони разом з ним їхали з м. Одеси додому у м. Болград, Одеської області, розрахувавши відстань та час, за який вони мали б приїхати з м. Одеси до м. Болграда вони вирушили 12.11.2020 о 04:00 годині для того, щоб максимум до 07:30 години 12.11.2020 бути вдома, у м. Болграді, так як на 08:00 годину 12.11.2020 у його батька було призначено зустріч.

Посилається на те, що через значне запізнення у прибутті на зазначену зустріч, яке мало місце бути виключно внаслідок неправомірних дій вищезазначених посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, його батько втратив можливість провести цю зустріч і за її результатами укласти деякі угоди, які б поширили можливості для ведення бізнесу і як наслідок, поліпшили становище щодо заробітку для їх сім`ї.

Стверджує, що зазначені обставини стали підставою для значного погіршення відносин всередині його родини, і як наслідок стали підставою для моральних страждань, заподіяних йому незаконними діями з боку вищезазначених посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач вважає, що фактично внаслідок неправомірних дій з боку вищезазначених посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень та подій, які відбулися в житті позивача внаслідок цих неправомірних дій, а саме: оскарження у судах різних інстанцій незаконних постанов складених відносно позивача, звернення з заявою про притягнення вищезазначених посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, відмова у притягненні вищезазначених посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, значне ушкодження стану здоров`я позивача, погіршення відносин всередині родини позивача, разом з тим як наслідок, зміна помірного способу життя позивача та перебування в постійному напруженому, стресовому стані та інше, позивач фактично зазнав моральної шкоди, яку він оцінює у 500 000,00 гривень.

З урахуванням викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити, а також стягнути понесенні витрати на правову допомогу.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи: інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кучер Олег Валерійович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Чумак Роман Іванович, інспектор взводу № 1 роти № 5 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Кошман Наталія Сергіївна про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 6 000 (шість тисяч) грн. компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, в якому неправильно надано оцінку доказам, деякі з яких взагалі не враховані.

Також не погоджуючись з рішенням суду, Державною казначейською службою України, подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково вирішив стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України, оскільки шкода, завдана працівниками Управління патрульної поліції у Одеській області Департаменту патрульної полції повинна відшкодовуватись Департаментом патрульної полції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник Департаменту патрульної поліції Нагнибіда О.М. просив залишити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року без змін а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

В судовому засіданні в режимі відеокнференцзв`язку Деревенський І.Ю. підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України.

Представник Департаменту патрульної поліції Димон І.Г. заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та підтримав доводи апеляційної скарги Державної казначейської служюи України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, аргументи, наведені у відхзивах на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020 (справа № 497/1581/2020) позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 5 роти 2 батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кошман Наталії Сергіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було задоволено (а.с. 12-14).

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 781862 від 12 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Дане рішення суду набрало законної сили 12.01.2021.

Як встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020, 12.11.2020 інспектором 2 взводу 5 роти 2 батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кошман Наталією Сергіївною в м. Одеса по вул. А. Корольова, 72а, відносно ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 781862 від 12.11.2020, якою на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Дані обставини сторонами у справі не заперечувалися.

Окрім цього, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020 (справа № 497/1582/2020) позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було задоволено (а.с. 15-18).

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 643282 від 12.11.2020, винесену інспектором взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чумаком Романом Івановичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.122 КУпАП скасовано.

Провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чумака Романа Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було відмовлено.

Дане рішення суду набрало законної сили 15.03.2021.

Як встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020, 12.11.2020 інспектором взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Чумаком Р.І. винесено постанову серії ДПО 18 №643282 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Дані обставини сторонами у справі не заперечувалися.

Крім цього, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020 (справа № 497/1583/2020) позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було задоволено (а.с. 19-23).

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 643283 від 12.11.2020, винесену інспектором взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кучером Олегом Валерійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121 КУпАП, скасовано.

Провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кучера Олега Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було відмовлено.

Дане рішення суду набрало законної сили 18.05.2021.

Як встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020, 12.11.2020 інспектором взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Кучером О.В. винесено постанову серії ДПО 18 №643283 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Дані обставини сторонами у справі не заперечувалися.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам Київський апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З агальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши, до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Встановлено та не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що рішеннями Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2020 року скасовано: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 781862 від 12 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення; постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №643282 від 12 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.122 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП; постанову в справі про адміністративне правопрушення серії ДПО 18 №643283 від 12 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції встановив, що позивачу були спричинені душевні страждання, позивачка була змушена докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, її незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. З урахуванням конкретних обставин справи, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 6000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду щодо визначеного судом розміру моральної шкоди, який апелянт вважає заниженим, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки визначений судом розмір шкоди відповідає глибині та тривалості душевних страждань позивача, і є справедливою сатисфакцією компенсації позивачеві моральних збитків.

Що стосується доводів апелянта в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, то такі доводи суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду копію акту виконання юридичних послуг від 30.09.2021 підписаного адвокатом Єруслановою Т.Г. та Деревенським І.Ю.

Відповідно до наданого акту виконання юридичних послуг від 30.09.2021 адвокатом були виконанні наступні послуги: надання юридичної консультації - 2 год. = 2 000,00 грн.; складання позовних заяв про скасування постанов - 3 шт. = 6 000,00 грн.; складання відповіді на відзив у справі №497/1583/2020 - 1 шт. = 2 000,00 грн.; складання відповіді на відзив у справі №497/1582/2020 - 1 шт. = 2 000,00 грн.; складання відповіді на відзив у справі №497/1581/2020 - 1 шт. = 2 000,00 грн.; складання заяви про відкладення судового засідання у справі №497/1583/2020 - 1 шт. = 500,00 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №497/1583/2020 - 1 шт. = 2 000,00 грн.; складання заяви про надіслання всіх документів на електронну адресу у справі №497/1583/2020 - 1 шт. = 500,00 грн.; складання заяви до УПП в Одеській області ДПП про притягнення до дисциплінарної відповідальності - 1 шт. = 2 000,00 грн.; складання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди та інших витрат - 1 шт. = 5 000,00 грн.

Таким чином вбачається, що юридичні послуги наведені у пунктах 1-8 були надані в рамках розгляду інших справ, що розглядалися в порядку адміністративного судочинства, а тому не можуть бути стягнуті як понесені витрати на правову допомогу у рамках розгляду даної справи.

Крім цього, складання заяви до УПП в Одеській області ДПП про притягнення до дисциплінарної відповідальності також є послугою яка була надана не в рамках розгляду даної справи, а тому не підлягає відшкодуванню в рамках розгляду даної справи.

Тобто, із наданого позивачем акту виконання юридичних послуг від 30.09.2021 вбачається, що в рамках розгляду даної справи могло бути надано лише одну юридичну послугу, а саме: складання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди та інших витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до матеріалів справи, окрім вищезгаданого акту до суду першої інстанції не надано жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, а саме: договору про надання правової допомоги; копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Єрусланової Т.Г., оскільки відшкодуванню підлягають витрати понесені на оплату послуг адвоката; доказів сплати позивачем адвокату (бюро, об`єднанню) вартості наданих послуг.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Департамент патрульної поліції (дії посадовоих осіб якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 10 травня 2023 року слів «шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України».

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Зміна Київським апеляційним судом рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року, не вплинула на обсяг вирішених позовних вимог судом першої інстанції та не свідчить про зміну пропорційності вирішених позовних вимог по суті, що давало б підстави Київському апеляційному суду здійснити розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України.

Тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат за наслідком перегляду справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення слова: «шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна