Провадження № 2/369/1905/24
08.02.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді- Пінкевич Н.С.,
за участі секретаря судових засідань Соловюк В.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Києво- Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,
У липні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх матір, ОСОБА_3 , яка на час смерті проживала по АДРЕСА_1 .
17 травня 2023 року позивачки звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину , але нотаріусом було їм відмовлено оскільки з поданих документів не можливо встановити ступінь спорідненості з спадкодавцем. Через розбіжності у документах позивачки не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. У зв`язку з цим, змушені звернутися до суду із вказаним позовом щодо встановлення факту, яке має юридичне значення.
Просили суд: визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності:
визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності:
Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 серпня 2023 року: відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи № 11/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Із супровідним листом № 114/01-16 від 22.09.2023 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області, було надано належним чином засвідчену копію спадкової справи № 11/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
У судове засіданні позивачки не з`явились, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачок, ОСОБА_3 , яка на час смерті проживала за адресою АДРЕСА_1 .
За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.
Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У першу чергу спадкують діти, батьки та дружина спадкодавця.
17 травня 2023 року позивачки звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , але нотаріусом було їм відмовлено оскільки з поданих документів не можливо встановити ступінь спорідненості з спадкодавцем. Через розбіжності у документах позивачки не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі.
Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Винник С. М. від 17 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки нотаріусу не надано документи, що підтверджують родинні стосунки спадкоємців та спадкодавця.
Встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , має для позивачів юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення їх особистих майнових прав, а саме: можливість оформити спадщину за заповітом після смерті їх матері ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , видане Дубовиківською сільською радою Богучарівського району Воронезької області від 20 березня 1951 року, серії НР № 810784, призвіще померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вказано як « ОСОБА_5 ».
Згідно свідоцтва про укладання шлюбу, серії НОМЕР_2 , видане Купчинецькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області 07 березня 1986 року, ОСОБА_13 , при укладенні шлюбу взяла прізвище чоловіка та стала« ОСОБА_14 » .
Згідно свідоцтва про народження прізвище позивачки ОСОБА_1 зазначене російською мовою - « ОСОБА_15 », матір`ю позивачки записано російською мовою « ОСОБА_7 ».
Згідно свідоцтва про народження прізвище позивачки ОСОБА_2 зазначене російською мовою - « ОСОБА_8 », матір`ю позивачки записано російською мовою « ОСОБА_10 ».
Суд погоджується, що зазначені розбіжності в прізвищах в актових записах щодо шлюбів, розірвання шлюбів та народжень, а саме в написанні ОСОБА_16 , у написанні прізвища можна трактувати як переклад з російської на українську мову, що не є перешкодою для встановлення факту родинних відносин.
21 червня 2003 року позивачка ОСОБА_17 одружилась із ОСОБА_18 та змінила прізвище « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_20 », про що свідчить свідоцтво про шлюб видане виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 21.06.2003 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно до п. 7Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачки є доньками померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 із спадкоємців першої черги залишились доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як, передбачено ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому спадкування має здійснюватися за законом.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 5ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.
Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про задоволення позову та визнання за позивачками права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,76,78,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності:
Визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності:
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2024 року.

Інформація про учасників справи

Позивач 1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач : Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, , адреса реєстрації: 08140, Київська область, Бучанський район с. Білогородка, вул. Володимирська, буд.33.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ