Справа № 643/3130/22
Провадження № 2/643/569/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Олійника О.О.,

за участю секретаря судових засідань Новакової Т.С.,

представника позивача - адвоката Гупал Р.М.

представника відповідача - адвоката Удовиченка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, я кому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за Договором позики № Х111121-02 від 11.11.2021 року у сумі 163987, 40 грн., з яких: 104808,00 грн. сума основного боргу, 246,04 грн. інфляційні витрати, 32,32 грн. 3% річних, 58901,04 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики; стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 39178,74 грн. та судового збору у сумі 1639,87 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 05.04.2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 104808 гривень, інфляційні витрати у розмірі 246,04 гривень, 3% річних у розмірі 32,32 гривень, пеню у розмірі 58901,04 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1639,87 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги у розмірі 16080,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

26.06.2023 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Удовиченка В.А. надійшла заява, в якій останній просить скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкові від 05.04.2023 року, посилаючись на те, що відповідачу ОСОБА_2 не було повідомлено про розгляд справи, оскільки через військову агресію з боку російської федерації він був змушений виїхати до іншої області. Крім того, зазначив, що відповідач ОСОБА_2 погасив боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , на підтвердження чого надав до заяви про перегляд заочного рішення копії розписок.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Удовиченка В.А. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано. Призначено судове засідання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

20 листопада 2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просить суд накласти арешт на автомобіль HYUNDAI модель GETZ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип кузова - загальний легковий хетчбек, колір - червоний, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.10.2020, ТСЦ 6350. Заборонити ОСОБА_2 вивезення за межі України та передачу іншим особам для експлуатації автомобіля HYUNDAI модель GETZ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип кузова - загальний легковий хетчбек, колір - червоний, державний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2023 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Гупал Р.М. про забезпечення позову - відмовлено.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики № Х111121-02, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 69696, 00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,40 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2640 доларів США.

Відповідно до п. 2 Договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 11.11.2021 року, написаною власноруч позичальником. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 11 березня 2022 року включно.

Згідно з п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою.

Відповідно до п. 9 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно з п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля HYUNDAI модель GETZ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип кузова - загальний легковий хетчбек, колір - червоний, державний номер НОМЕР_2 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.10.2020, ТСЦ 6350.

Відповідно до п. 13, 15.2, 15.3, 15.4 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. У разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики.

Відповідно до Договору позики, відповідач мав повернути грошові кошти позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 11.12.2021 - 2904,00 грн. (еквівалент 110 доларів США; до 11.01.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.02.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.03.2022 - 60984,00 грн (еквівалент 2310 доларів США).

Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідач не дотримався умов Договору позики, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику, у визначені Договором позики строки, позивачу не повернув.

Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на нього Договором позики зобов`язань та повернення боргу.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 39178,74 грн., а також відшкодувати сплачений судовий збір у сумі 1639,87 грн.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідачем частково було сплачено борг, а тому з урахуванням часткового погашення боргу відповідачем, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 135 800,40 грн., яка складається з: 76 621 грн. суми основного боргу, 246,04 грн. інфляційних витрати, 32,32 грн. 3% річних, 58901,04 грн. пені за несвоєчасне повернення позики. Представник також просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 39178,74 грн. та судового збору у сумі 1639,87 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, а саме в сумі основного боргу у розмірі 76 621 грн., не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивач витрат на правничу допомогу у розмірі 50% від заявленої суми.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, 11.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики № Х111121-02, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 69696, 00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,400 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2640 доларів США.

Згідно з п. 2 Договору позики, сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору.

Факт отримання позики підтверджується розпискою від 11.11.2021 року, написаною власноруч позичальником ОСОБА_2 . Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п. 1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 11 березня 2022 року включно.

Згідно з п. 8, 9, 10 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою. Сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором. У разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до п.п. 11, 12 Договору позики, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля HYUNDAI модель GETZ, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип кузова - загальний легковий хетчбек, колір - червоний, державний номер НОМЕР_2 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.10.2020, ТСЦ 6350.

Так, згідно з договором застави транспортного засобу від 11.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., відповідач ОСОБА_2 передав у заставу рухоме майно, а саме, автомобіль HYUNDAI, модель GETZ, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип - загальний легковий хетчбек-В, колір - червоний, державний номер НОМЕР_2 , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого та зареєстрованого 27.10.2020 ТСЦ 6350.

Відповідно до п. 13, 15.2, 15.3, 15.4 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Уразі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики.

Відповідно до Договору позики, відповідач мав повернути грошові кошти позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 11.12.2021 року- 2904,00 грн. (еквівалент 110 доларів США; до 11.01.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.02.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.03.2022 - 60984,00 грн (еквівалент 2310 доларів США).

Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідач не дотримався умов Договору позики, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику, у визначені Договором позики строки та розмірі, позивачу не повернув.

Згідно розрахунку штрафних санкцій за неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору позики № Х111121-02 від 11.11.2021 року здійснений позивачем, у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 163987,40 грн., яка складається з: 104808 грн. сума основного боргу; 246,04 грн. інфляційні збитки; 32,32 грн. 3% річних; 58901,04 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики.

Проте, у судовому засіданні 20.02.2024 року, представник позивача зазначив, що відповідачем частково погашено борг, а тому загальна сума боргу відповідача складає 135 800,40 грн., яка складається з: 76 621 грн. суми основного боргу, 246,04 грн. інфляційних витрати, 32,32 грн. 3% річних, 58 901,04 грн. пені за несвоєчасне повернення позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі№ 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позики від 11.11.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином, а його порушенням є невиконання, що призводить до застосування статті 625 ЦК України(статті 526, 610, 612 ЦК України). При цьому, у чинному законодавстві немає норми, яка б пов`язувала припинення зобов`язання з наявністю судового рішення та виконавчого провадження, а тому, до моменту повного та належного виконання основного зобов`язання підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України (за умови неналежного виконання основного зобов`язання).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на день постановлення рішення суду вся сума боргу відповідачем не сплачена, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 76 621 грн. сума основного боргу; 246,04 грн. інфляційні збитки; 32,32 грн. 3% річних.

Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за договором позики суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Договору позики, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком), Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики, відповідач звільнений від відповідальності, а саме від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми неустойки за договором позики № Х111121-02 від 11.11.2021 року у період дії карантину не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 39178 гривень, суд зазначає наступне.

Так, розглянувши надані докази на підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Матеріалами справи підтверджується наданням адвокатом Гупалом Р.М. усіх видів правничої допомоги, а саме договором про надання правничої допомоги від 12.09.2022 року, Додатком до договору про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1108419.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а саме, що судова практика по цій категорії справ є сталою, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, враховуючи майновий стан відповідача, часткове визнання представником відповідача розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 19 589 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 509,514,516,524,526,530,549,610,611,625,626,629,631 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 76 621 гривень, інфляційні витрати у розмірі 246,04 гривень, 3% річних у розмірі 32,32 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання правничої допомоги у розмірі 19 589 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1639,87 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 26 лютого 2024 року.

Суддя - О.О. Олійник