Справа № 286/2000/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овруч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення запису про батьківство, третя особа: Овруцький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , -

В С Т А Н О В И В:

26.05.2023 року ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , в якому просить виключити його з актового запису №22 від 01 лютого 2023 року, проведеного відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про народження дитини ОСОБА_5 , як батька. Позов мотивує тим, що знаходиться із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. З 09 жовтня 2021 року спільно з відповідачкою не проживають, спільного господарства не ведуть, але шлюб на даний час не розірвали. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народилася дочка, ОСОБА_5 . В свідоцтві про народження ОСОБА_5 вказана його дочкою, так як народилася у їхньому зареєстрованому шлюбі. Дитина народилась від іншого чоловіка. Згідно із чинним законодавством він має право на виключення його з актового запису про народження дитини, якщо буде доведено факт відсутності кровного споріднення його та дитини.

Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що перебуває з позивачем у зареєстрованому шлюбі. З червня 2022 року проживають окремо, до вказаного періоду вони проживали спільно. З початком війни сім`єю переїхали до будинку матері її чоловіка, так як вирішили, що їм там з дітьми буде безпечніше перебувати в цей період. В тому ж будинку, тим часом з ними проживали мама та сестра позивача зі своєї сім`єю. В травні 2022 вона з чоловіком та дітьми повернулись додому. В цей період вона дізналась про свою вагітність та повідомила про це свого чоловіка. На той момент вони мали складні стосунки, тому що він постійно увечері та вночі десь «зникав» зі своїм кумом, активно листувався в соціальних мережах з іншими жінками. Саме тому змушував її зробити переривання вагітності. Вона відмовилась «вбивати» дитину. Через місяць зрозумівши, що переривання вагітності вона не зробить, її чоловік- ОСОБА_1 пішов жити до своєї матері. Згодом задля помсти вигадав версію про «іншого чоловіка». В свідоцтві про народження ОСОБА_5 вказана дочкою позивача, так як саме нею є та народжена в їхньому законному зареєстрованому шлюбі.

Позивач відповіді на відзив не подав.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові.

Відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували.

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомлено.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що сторони з 26.01.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.02.2023 року видно, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком записаний ОСОБА_1 , а матір"ю ОСОБА_3 (а.с.9).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст. ст. 122,124,126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини.

Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Позивач стверджує, що він не є батьком даної дитини, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про виключення відомостей про нього, як батька з актового запису. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

За клопотанням позивача, у справі було призначено судово-біологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з експертного висновку якого №103-214-2023 від 29.11.2023 року слідує, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто біологічне батьківство практично доведено (а.с.47-50).

В судовому засіданні 11.01.2024 року було заслухано покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

ОСОБА_6 показала, що є рідної сестрою позивача. Відносини у сторін були не нормальні, постійно сварилися. Із 1 жовтня 2021 року позивач із відповідачкою не проживає. Під час війни всі разом проживали у матері. Відповідач приходила лише ночувати. Брат хотів розлучитися, із пологового будинку відповідачку не зустрічав. Впевнена, що дитина не його. Відповідачка своєю вагітністю хотіла зберегти шлюб.

ОСОБА_7 показала, що вона є матір`ю позивача. З жовтня 2021 року у сторін почалися сварки та скандали, і з цього часу вони не проживали разом. На початку війни син привів відповідачку до неї і вони проживали у окремій кімнаті. Відповідач з ранку йшла, а поверталася ввечері, де вона перебувала не відомо. Про вагітність відповідачки дізналися на початку травня. Відповідач була на її день народженні.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Тобто, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи позивача спростовано висновком експерта, до показів свідків суд відноситься критично, оскільки вони є близькими родичами позивача, тобто є заінтересованими особами, інших доводів на підтвердження позовних вимог позивачем не наведено.

Суд звертає увагу, що кожна дитина має право зростати у стабільному та благополучному середовищі. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини).

На підставі вище викладеного, суд з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 136 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про виключення запису про батьківство.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч

Повний текст рішення складено 07 березня 2024 року