Справа № 136/143/24
провадження № 2/136/23/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Діджи Фінанс" (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №200049036 від 18.06.2014 у загальному розмірі 76186,18 грн, яка складається: 49357,91 - сума заборгованості; 22382,05 грн - сума інфляційних витрат; 4446,22 грн - суми 3% річних.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

18.06.2014 між ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ" та відповідачем було укладено кредитний договір №200049036, а згідно його умов, на умовах повернення, платності, строковості, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18527,92 грн., зі встановленим строком користування з 18.06.2014 по 18.06.2017, а позичальник зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 позивачем було набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", на підставі договору №7_BM від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", в тому числі і за вищезгаданим кредитним договором. Таким чином, ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ", правонаступником якого є позивач, виконали свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 04.01.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №200049036 від 18.06.2014 становить - 49357.91 грн., з яких: 15434.34 грн. - заборгованість за кредитом; 33923.57 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, у загальному розмірі заборгованість становить - 76186,18 грн, яка складається: 49357,91 - сума заборгованості; 22382,05 грн - сума інфляційних витрат; 4446,22 грн - суми 3% річних. Разом з тим, приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", та позивачем було предметом спору у справі №910/11298/16. Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку.

Ухвалою суду від 24.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

18.06.2014 відповідач підписала заяву №200049039, в якій зазначено загальну інформацію про кредит (сума кредиту 18527,92 грн, строк (міс. 36), графік платежів та суму процентної ставки, контактну інформацію; адресу реєстрації клієнта; адресу фактичного місця проживання або перебування. Так, 18.06.2014 між ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ" та відповідачем було укладено кредитний договір №200049036. За умовами кредитного договору №200049036 на умовах повернення, платності, строковості, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18527,92 грн., зі встановленим строком користування з 18.06.2014 по 18.06.2017, а позичальник зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Розмір процентної ставки за кредитом 0.01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%. Комісія за видачу кредиту: 1,5%. Сукупна вартість кредиту: 203,84% річних. Також визначений щомісячний платіж за користування кредитом в розмірі 1267,00 грн, останній платіж 1231,15 грн. Дата платежу 18 число кожного місяці з липня 2014 року до червня 2017 року. Такі ж умови стосовно суми кредиту, строку кредиту, розміру щомісячного платежу, процентної ставки за кредитом, комісії за видачу кредиту, щомісячної комісії за обслуговування кредиту, доведенні до відома відповідача у довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 18.06.2014. 18.06.2014 між відповідачем та ТОВ «Страхова компанія «ФОРТЕ» від імені якого діяв повірений ПАТ «Банк Михайлівський» укладеного договір страхування від нещасних випадків та фінансового ризику. 20.07.2020 позивачем було набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", на підставі договору №7_BM від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", в тому числі і за вищезгаданим кредитним договором. Постановою приватного виконавця від 17.01.2023 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано ТОВ «ФК Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отриманні ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів-прийому передачі від 20.05.2016 №1 і №2. Постановою приватного виконавця від 29.12.2022 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отриманні ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів-прийому передачі від 20.05.2016 №1 і №2. Відповідачу було надіслано від позивача претензію від 19.12.2022, в якій вказано, що ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ", правонаступником якого є позивач, виконати свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. З даних розрахунку, вбачається, що станом на 04.01.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №200049036 від 18.06.2014 становить - 49357.91 грн., з яких: 15434.34 грн. - заборгованість за кредитом; 33923.57 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, у загальному розмірі заборгованість становить - 76186,18 грн, яка складається: 49357,91 - сума заборгованості; 22382,05 грн - сума інфляційних витрат; 4446,22 грн - суми 3% річних. Позивачем надано суду виписку з рахунку відповідача, де містяться всі необхідні реквізити по здійсненню операцій по рахунку відповідача, суми вхідного залишку за рахунком та суми вихідного залишку. Разом з тим, відповідач не спростовувала факт укладення кредитного договору та нараховану їй заборгованість. Крім того, відповідач не заявляла суду клопотання про застосування позовної давності, що призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд мав би право задовольнити позов.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги відпервісного кредитора ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ" до позивача - ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором №200049039 від 18.06.2014, укладеними між ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ" та відповідачем.

Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд встановив, що 18.06.2014 між ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ" та відповідачем було укладено кредитний договір №200049036. За умовами кредитного договору №200049036 на умовах повернення, платності, строковості, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18527,92 грн., зі встановленим строком користування з 18.06.2014 по 18.06.2017, а позичальник зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Розмір процентної ставки за кредитом 0.01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%. Комісія за видачу кредиту: 1,5%. Сукупна вартість кредиту: 203,84% річних. Також визначений щомісячний платіж за користування кредитом в розмірі 1267,00 грн, останній платіж 1231,15 грн. Дата платежу 18 число кожного місяці з липня 2014 року до червня 2017 року. Такі ж умови стосовно суми кредиту, строку кредиту, розміру щомісячного платежу, процентної ставки за кредитом, комісії за видачу кредиту, щомісячної комісії за обслуговування кредиту, доведенні до відома відповідача у довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 18.06.2014.

Згідно зі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідачу було надіслано від позивача претензію від 19.12.2022, в якій вказано, що ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ", правонаступником якого є позивач, виконати свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. З даних розрахунку, вбачається, що станом на 04.01.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №200049036 від 18.06.2014 становить - 49357.91 грн., з яких: 15434.34 грн. - заборгованість за кредитом; 33923.57 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, у загальному розмірі заборгованість становить - 76186,18 грн, яка складається: 49357,91 - сума заборгованості; 22382,05 грн - сума інфляційних витрат; 4446,22 грн - суми 3% річних.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018.

Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем надано суду виписку з рахунку відповідача, де містяться всі необхідні реквізити по здійсненню операцій по рахунку відповідача, суми вхідного залишку за рахунком та суми вихідного залишку.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, відповідач не подала заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 24.01.2024 та не навела обставин на спрстування правочину, укладеного з ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКІЙ", правонаступником якого є позивач, та пред`явлені їй розрахунки заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Разом з тим, відповідач не заявляла суду клопотання про застосування позовної давності, а суд зауважує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №200049036 від 18.06.2014 у загальному розмірі 76186,18 грн, яка складається: 49357,91 - сума заборгованості; 22382,05 грн - сума інфляційних витрат; 4446,22 грн - суми 3% річних, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора І.Сікорського, буд. 8, м. Київ, ЄДРПОУ - 42649746) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за договором №200049036 від 18.06.2014 у загальному розмірі 76186 (сімдесят шість тисяч сто вісімдесят шість) грн 18 коп, яка складається: 49357,91 - сума заборгованості; 22382,05 грн - сума інфляційних витрат; 4446,22 грн - суми 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО