Справа № 503/970/23
Провадження № 2/503/90/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів адвоката Трегубчака Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та є його власником. Крім нього, в зазначеному будинку також зареєстрована та проживає його дружина ОСОБА_5 та син відповідач ОСОБА_2 . Окрім цього, в будинку також фактично проживає без реєстрації дружина його сина ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що проживання разом із відповідачами є нестерпним, оскільки вони влаштовують сварки з приводу яких неодноразово мали звернення до поліції. При цьому, також позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 застосовував домашнє насильство щодо його дружини ОСОБА_5 , внаслідок чого з цього приводу були неодноразові звернення до поліції. Таким чином позивач вважає, що своєю поведінкою відповідачі порушують їх право (за текстом маються на увазі позивач та його дружина) на спокійне життя, завдають їм моральних та фізичних страждань. У зв`язку з чим позивач для захисту своїх прав змушений пред`явити до відповідачів відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

10.10.2023 року ухвалою суду (а.с.40-41) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно відповідачам роз`яснено їх право подати на адресу суду відзив на позов, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію даної ухвали було надіслано сторонам.

02.11.2023 року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали до суду спільний відзив на позовну заяву (відзив), але при цьому до останнього не було додано належного доказу виконання вимог пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, щодо додання до відзиву документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи позивачу ОСОБА_4 , а саме фіскального чеку (його копії) про надіслання відзиву із доданими до нього документами рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного (які дозволяють суду за існуючими он-лайн сервісами відповідного пошти здійснити відстеження відправлення та його вручення адресату, зокрема з метою відрахування встановлено процесуального строку на подання відповіді на відзив) або розписки позивача ОСОБА_4 про безпосередньо надання йому цих документів під підпис. При цьому, додані відповідачами до свого відзиву фіскальний чек (а.с.69) підтверджує лише придбання конверту за 3 грн, а копія самого конверту (а.с.70) підтверджує лише його заповнення, але не підтверджує не підтверджує здійснення його поштової відправки, а наклеєна на нього літерна марка «V», згідно відомостей на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта», становить вартість лише 15 грн, що дорівнює вартості внутрішнього простого листа без оголошеної цінності масою до 50 грамів та є недостатнім для оплати послуг з пересилання рекомендованого листа вартістю у 30 грн. Тому судом не було прийнято до розгляду зазначений відзив.

Тому, як процесуальний наслідок, судом також не було прийнято до розгляду подані до суду відповідь на відзив (а.с.81) та заперечення (а.с.105-106).

В засідання позивач ОСОБА_4 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.1, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка (а.с.127) про доставку 29.12.2023 року судової повістки у вигляді повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, згідно поданої заявки від 07.08.2023 року (а.с.32). Згідно пункту 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Представник за довіреністю позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 , яка надає безоплатну правничу допомогу в порядку, передбаченому ч.3 ст. 15 ЦПК України,в судовому засіданні підтримала заявлений позивачем позов та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їх представник адвокат Трегубчак Ю.В. в судовому засіданні заперечували проти заявленого позову та просили відмовити в його задоволенні посилаючись на його безпідставність. При цьому, відповідачі підтверджували ту обставину, що близько останніх двох років в них існують конфліктні відносини із дружиною позивача ОСОБА_5 , але конфлікті ситуації створює саме остання, а не вони.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 , що підтверджує копія свідоцтва на право власності (а.с.11), видане Пиріжнянською сільською радою Кодимського району Одеської області на підставі рішення виконкому від 27.11.2002 року № 27, яке було зареєстроване у Кодимському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області 05.12.2002 року у книзі № 1 запис № 114 на сторінці 114.

З 22.07.1980 року позивач ОСОБА_4 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Івашківською сільською Радою народних депутатів Кодимського району Одеської області 22.07.1980 року (а.с.16), актовий запис № 20.

09.08.2022 року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії № НОМЕР_2 , виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 09.08.2022 року (а.с.58, 108), актовий запис № 107.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 народилась спільна дитина малолітня ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , повторно виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 13.12.2022 року (а.с.58, 107), актовий запис № 162 від 19.11.2020 року.

Згідно витягу № 398 про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб виданого старостою села 20.07.2023 року (а.с.17), актів про встановлення фактів складених 20.07.2023 року (а.с.18) і 27.10.2023 року (а.с.68) старостою села Пиріжна ОСОБА_7 та зареєстрованих виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, відповідно, 20.07.2023 року за № 399 і 27.10.2023 року за № 489, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: позивач ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_5 і син відповідач ОСОБА_2 , а також фактично проживають без реєстрації дружина ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 (яка має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) і спільна дитина останніх малолітня дочка ОСОБА_6 .

Характеристики складені 27.10.2023 року за № 490 і 491 старостою с. Пиріжна (а.с.59-60, 109-110) на місцевих мешканців на відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 характеризують останніх з позитивної сторони, зокрема з відзначенням підтримання ними добрих стосунків у сім`ї (без конкретизації складу «сім`ї» про яку йде мова, тобто лише між ними як подружжям з малолітньою дитиною або і з батьками відповідача ОСОБА_2 з якими вони разом проживають) і з односельчанами, зокрема сусідами. Проте суд звертає уваги, що наведена характеристика стосунків у сім`ї суперечить навіть позиціям самих сторін, а зазначення старостою твердження про відсутність зауважень до відповідачів зі сторони виконавчого комітету, як і скарг до ОСОБА_8 старостату у відношенні ОСОБА_2 залишаються суто відносними, оскільки вони не спростовують одночасного існування численних нижче наведених звернень ОСОБА_5 стосовно свого сина до місцевого органу Національної поліції.

Спільне життя сторін у даній справі має конфліктний характер щонайменше з жовтня 2022 року про що свідчать:

- 17.10.2022 року поліцейським ВПД №1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області Шевчуком В.С., згідно ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи, було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серії АА № 228466, копія якого додана до позовної заяви (а.с.21) та у відповідності до змісту якого останній було застосовано стосовно ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням ним 16.10.2023 року близько 18:40 години домашнього насильства психологічного характеру у відношенні ОСОБА_5 , із застосуванням заходу у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб в період з 21:00 години 17.10.2022 року до 21:00 години 27.10.2022 року;

- 08.12.2022 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1227/22 було винесено постанову (а.с.122-123), яка оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 07.12.2023 року, про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 1732 КУпАП за факт діяння, яке мало місце 17.10.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 . При цьому, у змісті цієї постанови відзначено про те, що ОСОБА_2 поясняв, що між ним та матір`ю існує тривалий конфлікт з приводу житлового будинку, де вони спільно проживають, а 17.10.2022 року саме вона почала його виганяти, внаслідок чого між ними виникла сварка. Крім того, у змісті цієї постанови наведені покази ОСОБА_3 , надані нею як свідком, згідно яких остання підтвердила ту обставину, що конфлікт між її чоловіком ОСОБА_2 та його матір`ю існує тривалий конфлікт з приводу користування житловим будинком, в якому вони всі разом проживають, а обставини сварки їй відомі зі слів свого чоловіка, який сказав їй. що її почала його мати. Висновок суду про відсутність складу (події) правопорушення обґрунтований відсутністю в матеріалах справи доказів можливості завдання чи безпосередньо завдання шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_5 , що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, але не спростоване саме діяння;

- талон-повідомлення єдиного обліку № 477 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.20, 82), згідно якого 14.03.2023 о 12:59 надійшла заява до РУ про те, що 14.03.2023 року о 09:00 за адресою: АДРЕСА_1 до ВПД №1 надійшла заява ОСОБА_5 , яка просить прийняти міри до її сина ОСОБА_2 , який вчиняє відносно заявниці домашнє насильство;

- талон-повідомлення єдиного обліку № 490 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.83), згідно якого 16.03.2023 о 10:42 надійшла заява до РУ про те, що 14.03.2023 року о 00:00 за адресою: АДРЕСА_1 до ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що її син ОСОБА_2 за місцем їхнього мешкання наніс їй тілесні ушкодження в області голови та ніг;

- 25.03.2023 року складено висновок експерта № 38 (а.с.22-24), за результатом проведення в період 17-25.03.2023 року судово-медичної експертизи у відношенні ОСОБА_5 , в якій експертом було зазначено, що зі слів підекспертної ОСОБА_5 14.03.2023 року поміж 08:00 та 09:00 годиною в АДРЕСА_1 , вини конфлікт з сином в результаті якого останній наніс близько 3-8 ударів кулаком в її голову та обличчя, після чого кинув її до землі, упала на спину, після чого той продовжував наносити удари взутими ногами по нижніх кінцівках. За підсумками висновку експерта у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця та садна обличчя, синців лівої верхньої та лівої нижньої кінцівки, які виникли приблизно за 3-5 діб до моменту обстеження та могли бути спричиненні 14.03.2023 року у спосіб не виключно від дії таких предметів як кулаки, взуті ноги та інші схожі предмети, що не суперечить даним на які вказує підекспертна;

- талон-повідомлення єдиного обліку № 854 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.19, 84), згідно якого 06.05.2023 о 19:38 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.05.2023 року о 19:37 за адресою: АДРЕСА_1 син дебоширить в алкогольному стані, заявниця кинула слухавку, при передзвоні син бігав з сокирою та молотком, наразі чути сварку та крики. Заявник ОСОБА_9 (без зазначення ініціалів), але із зазначенням номеру телефону, який відповідає номеру зазначеному позивачем у своїй позовній заяві на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України як контактного з ним, хоча даний телефон використовувався при інших повідомленнях ОСОБА_5 ;

- талон-повідомлення єдиного обліку № 866 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.85), згідно якого 08.05.2023 о 11:10 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.05.2023 року о 11:09 за адресою: АДРЕСА_1 заявник ОСОБА_5 поскаржилась на бездіяльність представників поліції з приводу домашнього насильства, а саме побиття сином ОСОБА_2 щодо заявниці, з проханням відреагувати;

- талон-повідомлення єдиного обліку № 1999 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.85), згідно якого 15.09.2023 о 17:26 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.09.2023 року о 17:25 за адресою: АДРЕСА_1 заявника ОСОБА_5 з приводу того, що на неї у бійку кидається її син, простягає руки;

- 20.11.2023 року старшим ДОП ВПД №1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області Косаренком Г.А. у відношенні ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 884375 (а.с.124) за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП, згідно змісту якого остання 20.11.2023 року о 16:50 годині за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинила відносно сина ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в його сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 . При цьому, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова за результатом розгляду судом справи про адміністративне правопорушення № 503/1570/23 зареєстрованої за вище вказаним протоколом.

Нормативно-правове застосування

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини другої та частини четвертої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом", не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається "необхідним у демократичному суспільстві". Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Разом з тим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (заява N 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (заява N 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову:

Позивач ОСОБА_4 і його дружина ОСОБА_5 досягли віку понад 60-ти років та є особами похилого віку.

Окрім того, позивач ОСОБА_4 має захворювання внаслідок якого мав госпіталізацію 25.11.2023 року, згідно довідки КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 04.12.2023 року № 247.

Хоча позивач ОСОБА_4 і не є ініціатором звернень до органів поліції, але з огляду на зміст позовної заяви ним у повному обсязі розділяються оцінки ситуації своєї дружини ОСОБА_5 та підтримуються її звернення.

Суд відзначає ту обставину, що обставини подій за місцем проживання сторін 15.09.2023 року та 20.11.2023 року вже мали місце після пред`явлення позивачем ОСОБА_4 позову у цій справі (08.08.2023 року), що вказує на те, що конфлікт триває досі.

Однак, водночас зазначені вище документи однозначно підтверджують існування взаємовідносин, які через регулярні сварки протягом вже тривалого проміжку часу неможливо визначити як такі, що відповідають правилам співжиття та мають явно систематичний конфліктний характер за місцем проживання між позивачем ОСОБА_4 і його дружиною ОСОБА_5 , з однієї сторони, та їх сином відповідачем ОСОБА_2 і його дружиною відповідачем ОСОБА_3 , з іншої сторони.

Окрім того, самі відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під час судового розгляду в судовому засіданні, яке відбулось 07.02.2024 року, неодноразово підтверджували про наявність у них за місцем проживання конфлікту принаймні останні кілька років з, але лише відзначали, що винуватцем конфліктних ситуацій вважають ОСОБА_5 , яка і створює своєю поведінкою сварки. Таким чином відповідач ОСОБА_3 хоча і не відзначалась у конкретних зверненнях, але брала участь у конфліктних ситуаціях на стороні свого чоловіка відповідача ОСОБА_2 .

Суд не вважає за можливе та необхідне робити висновки чи мають відповідні діяння відповідачів склад саме адміністративних та/або кримінальних правопорушень, оскільки це не належать до обставин, які мають значення для вирішення даної справи, з огляду на її предмет, але саме існування вище згаданих документів підтверджує як систематичність порушення правил співжиття так і безрезультатність вжитих заходів, так як численні звернення до поліції, застосування термінового заборонного припису та складення протоколів про адміністративні правопорушення не є стримуючими факторами, які б призвели до покращення ситуації за місцем проживання сторін.

За таких умов подальше спільне проживання сторін є неможливим, а припинення конфлікту можливо досягнути виключно шляхом усунення самого їх спільного проживання. При цьому, виселити з житла можливо лише відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , оскільки позивач ОСОБА_4 похилого віку із захворюванням є одноособовим власником цього житла і між ним і його похилого віку дружиною ОСОБА_5 існує спільне взаєморозуміння протягом тривалого подружнього життя з 1980 року. В свою чергу відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є працездатними особами у молодому віці, мають дохід щонайменше від обробки належних їм на праві власності чотирьох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а відтак здатні вжити заходів для забезпечення своєї власної сім`ї житлом з огляду на своє особисте бачення свого життя і потреб у ньому, за умов неможливості знайти порозуміння під час спільного проживання з батьками відповідача ОСОБА_2 .

З огляду на таку ситуацію, з метою запобігання більш важких наслідків неприязних стосунків, слід дійти до висновку, що виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення переслідує легітимну мету.

Аналогічні за своєю суттю висновки викладені касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 15 січня 2020 року у справі № 740/2457/18 (провадження № 61- 12054св19) та від 27 жовтня 2021 року у справі № 559/1771/19 (провадження № 61-12423св20).

У зв`язку з чим суд вважає, що пред`явлений позивачем позов до відповідачів є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

- щодо судових витрат

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до абзацу другого ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в своїй постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 (провадження № 61-5554сво23) зробила наступні висновки про застосування норм права:

1. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

2. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

3. Норми ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» не містять норм, які б дозволяли зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору у меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові. Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватися окремо.

Водночас ч.1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, з 01 січня 2024 року за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру (зокрема про позбавлення батьківських прав) підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,2 грн (за кожною з позовних вимог).

Приймаючи до уваги, що при відкритті провадження у справі позивачу, ухвалою суду від 10.10.2023 року (а.с.40-41), було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з кожного із відповідачів на користь держави судовий збір за пред`явлену до кожного з них позовною вимогою немайнового характеру в розмірі по 1211,20 грн.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 ; зареєстроване та фактичнемісце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; до ОСОБА_2 , зареєстроване та фактичнемісце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , та ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 , про виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 08.02.2024 року.

Суддя Д.В. Вороненко