Справа № 442/6620/23 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/3198/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Марко О.Р.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника ДВС Кушнір С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця - заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни, за участю сторін виконавчого провадження - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою, в якій просила:

- визнати неправомірними дії державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 15 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 25780960 та зобов`язати останню усунути порушення;

- скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 06 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 25780960;

- зобов`язати державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 25780960 без зазначення суми 150 431,88 грн, вказавши помісячно дату поступлення аліментних платежів на депозитний рахунок Дрогобицького ВДВС, починаючи з 01 травня 2021 року і до 01 вересня 2023 року та вказавши усі аліментні платежі, які поступали на рахунок Відділу впродовж кожного місяця, починаючи з 01 травня 2021 року і до 01 вересня 2023 року, без врахування дати їх перерахунку стягувачу.

В обґрунтування скарги зазначала, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 65188076, яке включає 22 виконавчих провадження, в тому числі і виконавче провадження ВП 25780960 по примусовому виконанню виконавчого листа ВЛ № 2-123/09, виданого 23 жовтня 2009 року, виданого згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 16 вересня 2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2009 року і до досягнення ним повноліття.

11 квітня 2011 року була винесена постанова про відкриття ВП 25780960.

Зазначає, що 22 лютого 2023 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було задоволено її скаргу на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця при складенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 16 січня 2023 року, визнано частково неправомірними дії державного виконавця заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 16 січня 2023 року у виконавчому провадженні № 25780960, скасовано такий розрахунок та зобов`язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 25780960 відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року залишено без змін.

15 вересня 2023 року державним виконавцем здійснено новий розрахунок заборгованості по аліментах. Проте, в такому розрахунку безпідставно вказано суму заборгованості за період 07 жовтня 2007 року по 07 жовтня 2009 року у розмірі 150 431,88 грн., оскільки сума заборгованості за вказаний період складає 4521,88 євро і 3606,88 грн.

Крім цього, в розрахунку заборгованості не зазначено ні дати зарахування аліментних коштів, ні офіційного курсу НБУ на день платежу, що позбавляє її можливості перевірити правильність такого розрахунку.

Вказує, що в розрахунку зазначено неправильні суми поступлення коштів, зокрема, у травні, червні, вересні та жовтні 2021 року, оскільки в розрахунку вказано, що на рахунок відділу ДВС у травні поступили кошти 4 224, 20 грн, хоча в дійсності поступило 4 509, 40 грн., у червні поступили кошти 2 454, 35 грн, хоча в дійсності поступило 2 169,35 грн., у вересні поступили кошти 2928,41 грн, хоча в дійсності поступило 3 824, 74 грн., у жовтні поступили кошти в сумі 1 359, 83 грн, хоча в дійсності поступило 463, 50 грн.

Неодноразово просила державного виконавця виключити суму 150 431, 99 грн з розрахунку заборгованості, надати їй дані щодо поступлення аліментних коштів на депозитний рахунок відділу та курсу євро до гривні, який використала виконавець у період з 01 травня 2021 року 01 вересня 2023 року, проте, її звернення залишились поза увагою виконавця, а тому змушена звернутись в суд з даною скаргою.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця - заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни, за участю сторін виконавчого провадження ОСОБА_2 , відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила таку в апеляційному порядку. Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, помилковою, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, такою, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та висновкам Великої Палати Верховного Суду. На думку апелянта, оскаржувана ухвала не відповідає дійсним обставинам справи та документам, які в ній наявні, ґрунтується на припущеннях та подіях, які можуть відбутися або не відбутися в майбутньому.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що державним виконавцем невірно визначена заборгованість у гривневому еквіваленті, оскільки заробіток скаржник отримував у валюті Євро. Зазначаючи гривневий еквівалент одночасно слід зазначати і на яку дату такий визначено, що державним виконавцем не зроблено.

Також в розрахунку не зазначено дат надходження коштів від боржника до виконавчої служби, зарахування їх на депозитний рахунок і зарахування платежу стягувачу.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували доводи ДВС про неприйняття до виконання органами Пенсійного Фонду України виконавчого листа про стягнення заборгованості з аліментів у валюті Євро.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та представника ДВС Кушнір С.Т., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до постанови Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися статтею 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, Законом України «Про виконавче провадження» із змінами та доповненнями, положеннями ЦПК України.

Частиною третьою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сума заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України відповідно до статті 195 СК України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСПВ 25780960 щодо виконання виконавчого листа №2-123/09, виданого 23 жовтня 2009 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2009 року і до досягнення ним повноліття.

Оскільки боржник у добровільному порядку заборгованість по виконавчому провадженню не погашав, державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснювались заходи примусового виконання.

Як встановлено і не заперечується скаржником, державними виконавцями неодноразово здійснювалися перерахунки заборгованості зі сплати аліментів.

ОСОБА_1 оскаржила дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 15 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 25780960 станом на 01 вересня 2023 року.

Із розрахунку заборгованості по аліментах від 15 вересня 2023 року вбачається, що в такому зазначено, що згідно розрахунку заборгованості від 29 січня 2018 року за період з 07 жовтня 2007 року по 06 жовтня 2009 року борг становить 4 521,88 євро та 3 606,88 грн. = 150 431,88 грн.; згідно розрахунку заборгованості від 15 грудня 2017 року за період з 06 жовтня 2009 року по 30 листопада 2017 року борг становить 8941,33 євро та 248,45 грн.; згідно розрахунку заборгованості від 08 лютого 2021 року за період 01 грудня 2017 року - 30 вересня 2020 року борг становить 3185,06 євро. Станом на 01 вересня 2023 року заборгованість у боржника зі сплати аліментів становить 15860,25 євро.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено частково, визнано частково неправомірними дії державного виконавця заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 16 січня 2023 року у виконавчому провадженні № 25780960, скасувавши такий розрахунок та зобов`язавши державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 25780960 відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". В задоволенні решти вимог скарги відмолено.

Встановлено й те, що при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментах, перерахунку на дату зарахування платежу стягувачу в національній грошовій одиниці у валюту, в якій боржник отримував зарплату, відділом ДВС не було проведено.

Крім цього, зазначеною вище ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду було встановлено, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах по АСВП № 25780960, складеного 29 січня 2018 року, заступником начальника Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, загальна заборгованість зі сплати аліментів за жовтень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року та січень - жовтень 2009 року по 07 жовтня 2009 року - становить 4521,88 євро, що станом на 14 січня 2019 року еквівалентно 146825,40 грн. та 3 606,88 грн. Даний розрахунок заборгованості по аліментах чинний і стягувачем не оскаржувався.

Приписами статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали/ участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, в ухвалі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року та в постанові Львівського апеляційного суду від 04 липня 2023 (справа № 442/443/23), в якій брали участь одні і ті самі особи, що і в даній справі, викладені висновки щодо нездійснення державним виконавцем перерахунку на дату зарахування платежу стягувачу в національній грошовій одиниці у валюту, в якій боржник отримував зарплату та щодо чинності розрахунку заборгованості по аліментах по АСВП № 25780960, складеного 29 січня 2018 року заступником начальника Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, відповідно до якого загальна заборгованість зі сплати аліментів за жовтень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року та січень-жовтень 2009 року по 07 жовтня 2009 - становить 4 521,88 євро, що станом на 14 січня 2019 року еквівалентно 146 825,40 грн. та 3 606,88 грн. (146 825 +3606,88=150 431,88 грн.).

Заслуговують на увагу доводи державного виконавця про те, що у ОСОБА_2 станом на 09 жовтня 2023 року єдиним доходом, з якого проводиться стягнення заборгованості по аліментах є пенсія. Вилучення з розрахунку заборгованості зазначення суми у національній валюті є підставою для зміни постанови про звернення стягнення на пенсію, а саме українську гривню на євро, яка відповідно не зможе бути прийнята до виконання ГУ ПФУ у Львівській області.

На виконання вимог ухвали суду від 09 жовтня 2023 року, Дрогобицьким відділом державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано інформацію про рух аліментних коштів по виконавчому провадженні № 25780960, з дати їх зарахування на рахунок Відділу і до дати зарахування коштів на банківський рахунок стягувача ОСОБА_1 в період з 01 травня 2021 року по 01 вересня 2023 року, а також курсу євро щодо гривні, який використано для проведення перерахунку гривневих сум на дату обчислення платежу. З такого вбачається, що перерахування аліментних коштів з національної валюти в євро державним виконавцем здійснено станом на день перерахування таких коштів стягувачу.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що таке перерахування повнно було бути здійснено з врахуванням офіційного курсу на день поступлення коштів на рахунок ДВС, а не на день перерахування їх стягувачу.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до вимог статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Встановлено, що державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по аліментах з національної валюти ( в якій боржник на дани й час ортимує пенсію) в євро (в якій боржник отримував зарплату) на дату зарахування платежу стягувачу, що відповідає вимогам частини другої статті 533 ЦК України, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність доводів ОСОБА_1 щодо необхідності проведення перерахунку на день зарахування коштів на відповідний рахунок ДВС.

Додатком № 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 4 розділу ХVІ) визначено вимоги до форми розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, в якому міститься 8 граф, зокрема, 1 - Місяць/рік, 2 - Розмір доходу/ середня заробітна плата працівника для цієї місцевості, 3 - Розмір аліментів, визначений у виконавчому документі, 4 - Сума аліментів, яка підлягає стягненню, 5 - Сплачено боржником/стягнуто виконавцем, 6 - Заборгованість на 30 число поточного місяця, 7 Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження, 8 - Сукупний розмір заборгованості

Відповідно до розрахунку заборгованості від 15 вересня 2023 року, такий сформовано державним виконавцем у формі відповідно до додатку №15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, а відтак доводи ОСОБА_1 щодо необхідності зазначення в такому розрахунку інших відомостей (зокрема, дати зарахування коштів) не передбачені вказаною формою та є безпідставними. При цьому колегія суддів звертає увагу скаржниці на те, що вона не позбавлена можливості як учасник виконавчого провадження знайомитись із таким, звертатись до ДВС із заявами про надання відповідних даних з виконавчого провадження, зокрема і що до дат зарахування коштів.

Таким чином, встановивши, що при складенні розрахунку заборгованості від 15 вересня 2023 року, за яким загальний розмір заборгованості по аліментах ОСОБА_2 становить 15 860,25 євро та де зазначено, що згідно розрахунку заборгованості від 29 січня 2018 року за період з 07 жовтня 2007 року по 06 жовтня 2009 року борг становить 4 521,88 євро та 3 606,88 грн. = 150 431,88 грн (146 825 +3 606,88=150 431,88 грн.), суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що державним виконавцем не було допущено вказаних у скарзі порушень, проавильно здійснено перерахунок заборгованості по аліментах з національної валюти ( в якій боржник на даний час отримує пенсію) в євро (в якій боржник отримував зарплату) на дату зарахування платежу стягувачу, а відтак і про те, що скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич