РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/1428/23

Провадження № 22-ц/4815/150/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака В.Г. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначав наступне. У зв`язку з тим, що рішенням Рівненського районного суду від 25 жовтня 2018 року з нього, ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на неповнолітню дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 лютого 2018 року і до повноліття дитини, однак на даний час змінився його сімейний стан, він вдруге одружився, в сім`ї народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має вроджену ваду, їй встановлено діагноз Доліхоколон кишківника і це захворювання призвело до іншого захворювання, а саме: хвороби підшлункової залози. На лікування дитини витрачаються значні кошти, їй необхідна дієта. Сам він також хворіє, має ряд захворювань серцево-судинної системи, хребта, на даний час проходить службу в ЗСУ, має стабільний дохід, сума аліментів, які з нього стягуються, в рази перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, позивач звернувся з даним позовом до суду і просить зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього згідно рішення суду від 25 жовтня 2018 року та стягнути з нього аліменти на дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/14 частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року в позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_2 відповідно до рішення Рівненського районного суду від 25 жовтня 2018 року на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і з моменту набрання даний рішенням суду законної сили стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/9 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дупак В.Г., не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що разом зі зміною сімейного стану позивача покращився його матеріальний стан, що не враховано судом. Крім того позивачем не доведено, що зміна сімейного стану та вже визначений розмір аліментів у частці 1/5 від доходу значно вплине на матеріальний стан його сім`ї.

Апелянт зауважує, що у сина позивача також поганий стан здоров`я, а докази, якими позивач обґрунтовує свій особистий стан здоров`я є неналежними та недопустимими.

Зазначає про відсутність відомостей щодо догляду малолітньої дочки позивача його дружиною та перебування сім`ї на його повному утриманні.

Не погоджується з розподілом судових витрат.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Рудика С.Ю. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи наведені апелянтом.

Зазначає, що при визначенні аліментів у розмірі 1/5, юридична доля земельної ділянки, яку отримав позивач як учасник АТО не мала значення.

Вказує, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, при цьому за обставинами цієї справи у позивача донька інвалід дитинства, що потребує вартісного лікування та забезпечення дієтичного харчування.

Доводить безпідставність сумнівів відповідача стосовно медичних документів про стан здоров`я позивача.

Підтримує висновок суду щодо тимчасовості доходів у розмірі 100000 гривень, обумовлених виконанням/невиконанням бойового завдання.

Вважає заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи.

Просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2007 року, який був розірваний рішенням Рівненського районного суду від 01 березня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського районного суду від 25 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 лютого 2018 року і до повноліття дитини.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 23752 від 03.04.2023 року, зробленим заступником начальника Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області ЗМРУ МЮ (т.1, а.с.63), станом на 01.04.2023 року заборгованість по аліментах відсутня. Із цього розрахунку вбачається, що аліменти сплачувалися в сумі від 3900 грн. до 7600 грн., а з грудня 2022 року суми сплачених аліментів зросли і вони сплачуються у сумі від 12000 до 28000 гривень.

13 червня 2018 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . Від шлюбу у них народилася дочка, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 та 2 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що дочка позивача має вроджену ваду розвитку кишківника із стійким хронічним порушенням прохідності (закрепами) - доліхоколон. Синдром недиференційної дисплазії сполучної тканини, що підтверджується епікризом № 1222 (т.1, а.с.87).

Згідно виписки № 6643 Національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ" ОСОБА_8 з 18.05.2023 року по 26.05.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ВВР товстого кишечника. Доліхоколон. Стійке хронічне порушення прохідності кишечника. Стійкий абдомінальний больовий синдром (т.1, а.с.108).

Згідно корінця медичного висновку № 53 від 31.05.2013 року (т.1, а.с.128) захворювання та патологічний стан ОСОБА_8 дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 16 років і цей висновок дійсний до 01 червня 2025 року.

Отже, за обставинами цієї справи з народженням дитини у іншому шлюбі дійсно відбулась зміна сімейного стану платника аліментів, водночас така обставина обумовлена хворобою, що потребує лікування та створення особливих умов для забезпечення достатньої якості життя дитини з інвалідністю. Відповідно позивач вимушений нести витрати, які виходять за межі забезпечення базових потреб, що підтверджується наданими квитанціями про купівлю ліків, санаторно-курортне лікування та відповідає призначенням лікувальних установ (а.с. 81-82; 87-89; 108-112; 130-140; 229-230).

Як вбачається з довідки №42 від 11 квітня 2023 року закладу дошкільної освіти №40 РМР малолітня ОСОБА_9 не відвідує заклад з 25 лютого 2022 року (а.с. 78).

Оцінюючи даний доказ у взаємозв`язку з доказами стану здоров`я доньки позивача, суд вважає, що характер хвороби та зумовлена нею необхідність догляду суттєво впливає на можливість дитини відвідувати дошкільний заклад освіти. Достатньо вірогідним є те, що через участь батька у війні основний тягар догляду за хворою дитиною покладається на матір, тому суд визнає прийнятними аргументи позивача стосовно самостійного утримання сім`ї.

Також на свою увагу заслуговує той факт, що сам позивач має ряд захворювань. З матеріалів справи вбачається, що згідно виписки № 1432 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня. Гіпертензивне серце. Помірний ризик ускладнення, гіпертонічний криз від 12.07.2021 року неускладнений, купований медикаментозно. Остеохондроз грудного та поперекового відділу хребта, ускладнений протрузіями з больовим синдромом. Згідно довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 № 547 від 30 липня 2021 року стан після перенесеного неускладненого, купованого медикаментозно 12.07.2021 року гіпертензивного кризу є захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби (т.1, а.с.32-34). Вказані обставини хронологічно не могли враховуватись при первинному призначенні аліментів, а докази, якими вони підтверджується є належними та достатніми, тому не можна погодитись з твердженнями апелянта, що служба в ЗСУ спростовує доводи позивача про погіршення його стану здоров`я.

Місцевим судом також встановлено, що згідно лікарського заключення лікаря-педіатра ФОП ОСОБА_10 від 31.03.2023 року, ОСОБА_3 встановлено діагноз: Синусова тахикардія, себорейний дерматит, дискінезія жовчно-вивідних шляхів, диспанкреатит, сплено мегалія, синдром вегетосудинної дисфункції, плосковальгусна деформація стоп.

Проте будь яких доказів того, що дитина проходить курси лікування у зв`язку із вказаними хворобами суду не надано. Також відсутні відомості, які б дозволяли встановити тяжкість та тривалість виявлених хвороб.

Відтак доводи апеляційної скарги щодо неврахування місцевим судом стану здоров`я неповнолітнього сина позивача є помилковими.

З долученого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що за останніх 12 місяців до прийняття судового рішення місцевим судом, позивачем сплачено 257678,76 грн. аліментів, усереднено 21473,23 грн. в місяць. При цьому враховувався дохід, який за цей період становив 1288393,80 грн., тобто 107366,15 грн. в місяць. На думку колегії суддів такий підхід до визначення заробітку та розміру аліментів є доцільним для застосування через мінливість складових грошового забезпечення військовослужбовця.

Отже визначений до стягнення місцевим судом розмір аліментів у вигляді 1/9 доходу у грошовому виразі відповідатиме сумі 11929,57 грн., що значно перевищує рекомендований сімейним законодавством рівень та той рівень, який існував до моменту звернення з цим позовом.

Враховуючи такі обставини колегія суддів дійшла висновку, що визначений розмір у повній мірі відповідає критеріям необхідності та достатності для гармонійного розвитку дитини, відповідає її найкращим інтересам та забезпечує дотримання принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання спільних дітей.

За наведеного, суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи, правовідносини сторін, зробив відповідний їм висновок про зменшення аліментів, і доводи апеляційної скарги в цілому його не спростовують.

Заразом колегія апеляційного суду не може погодитись з рішенням місцевого суду в частині відмови у стягненні на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справ та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Факт надання правничої допомоги підтверджується договором-доручення №31/03 про надання правової допомоги від 31 березня 2023 року та додатком №1 з тарифами та послугами, актом №13/04 від 13 квітня 2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №13/04 від 13 квітня 2024.

Заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу становить 18500 гривень.

З акту приймання-передання послуг вбачається, що до складу наданих послуг входить написання зустрічної позовної заяви вартістю 6000 гривень. Проте вказана зустрічна позовна заява не була предметом розгляду, тому сума фактично наданих послуг у суді першої інстанції становить 12500 гривень.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, виходячи з критерію розумності з відповідача на користь позивача належало стягнути витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 4000 грн.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, а рішення місцевого суду підлягає до скасування лише в частині судових витрат, то судові витрати понесені апелянтом покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака В.Г. задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.