КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/31854/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3851/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Матвійчук Г.О., у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі скаргою про визнання протиправною бездіяльності Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії (а.с. 1-4).

На обґрунтуванням скарги зазначали, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року стягнуто солідарно з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту № 014/81-1-0-00/6520 від 20 грудня 2013 року. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 757/31854/14-ц від 30 листопада 2015 року.

Вказували, що в подальшому право вимоги за даним кредитним договором було відступлено від ПАТ «Аваль Банк» до ТОВ «Профіт капітал», що підтверджується ухвалою про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Також, право вимоги за кредитним договором від ТОВ «Профіт капітал» було відступлено ТОВ «Укрфінстандарт», що підтверджується договором відступлення права вимоги від 06 липня 2021 року, відповідно до якого «Укрфінстандарт» відступило право вимоги за кредитним договором ОСОБА_3 . Зазначали, що 10 серпня 2021 року ОСОБА_3 прийняв рішення про анулювання боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, що підтверджується заявою про анулювання боргу, посвідченою нотаріально.

Вказували, що адвокатом Кухаревською Н.О. було подано до виконавчої служби адвокатський запит щодо наявності відкритих виконавчих проваджень, підстав накладення арештів. Так, в 2016 року Печерським ВДВС були накладені арешти на все майно боржника ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з реєстру речових прав та їх обтяжень. Арешт накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №50561220, виданий 21 березня 2016 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29736757 від 24 травня 2016 18:54:18). Також, накладений арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 52623761, виданий 31 жовтня 2016 року Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32836865 від 09 грудня 2016 17:45:03.

Крім того, зазначали, що ними були отримано відповідь з Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 серпня 2023 року, відповідно до якої відсутні відкриті виконавчі провадження відносно боржників в межах яких накладено арешти на майно.Відтак, дані обставини підтверджують те, що виконавчі провадження в межах яких накладено арешти закінчено і вимоги стягувача до боржників відсутні у зв`язку з уступкою боргу, який в подальшому було анульовано.

Вважали, що наявність протягом тривалого часу (майже 6 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження щодо стягнення основної заборгованості та (або) виконавчого збору є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майно, порушує конституційне право боржника на володіння майном, що стало підставою для звернення до суду із вказаною скаргою.

Посилались на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, відповідно до яких невиправданим є втручання у право особи на мирне володіння майном збереження протягом тривалого часу арешту належного їй майна за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача.

Враховуюче викладене, просили визнати протиправною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арештів з майна боржника; зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № НОМЕР_1, виданий 21 березня 2016 року (рішення про державну реєстрацію обтяжень, індексний номер: 29736757 від 24 травня 2016 року 18:54:18); зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зняти арешт, накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 52623761, виданий 31 жовтня 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32836865 від 09 грудня 2016 року 17:45:03 (а.с. 1-4).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії - відмовлено (а.с. 40-43).

Не погодившись з ухвалою суду, 05 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення скарги (а.с. 45-47).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказувала, що суд прийшов до суперечливих висновків, що арешт не підлягає зняттю, оскільки виконавче провадження не закінчено, а виконавчий лист повернуто заявнику, не надавши оцінку доводам скаржників про те, що борг погашено після повернення виконавчого листа стягувачу і до боржників відсутні вимоги. Також судом не враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду, яка підлягає врахуванню в подібних правовідносинах саме у випадку, коли виконавчий лист повернуто, а виконавче провадження не закінчено, в той час, як борги зі сплати виконавчого збору чи основного зобов`язання відсутні. Крім того, звертала увагу, що судом першої інстанції не повідомлено про час та місце судового розгляду даної справи, що унеможливило подання доказів по справі (а.с. 45-47).

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, проте, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представник - адвокат Кухаревська Н.О. були сповіщені на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі наявні докази. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Печерський РВ ДВС у м. Києві були сповіщені врученням повідомлень про що є відмітки працівників пошти про вручення адресатам особисто поштових судових повідомлень. Крім того, суд апеляційної інстанції забезпечив участь представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Кухаревської Н.О. в режимі відео конференції, проте остання не вийшла на зв`язок із судом у визначений час (а.с. 75-95).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до положень частини четвертої ст. 212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відео конференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеннючастково за таких підстав.

З відповіді Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 серпня 2023 року № 70498 на адвокатський запит ОСОБА_4 вбачається, що на виконання рішення суду Печерським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 757/31854/14-ц від 30 листопада 2015 року за позовом ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення суми основного боргу 770 776,14 грн. (а.с. 6).

21 березня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

21 березня 2016 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (м. Київ) Кириленко Д.М. було винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно боржника ОСОБА_5 24 травня 2016 року державним реєстратором зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29736757 від 24 травня 2016 року 18:54:18, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 6-8).

24 травня 2016 року держаним виконавцем Кириленко Д.М. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

12 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52623761.

31 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , на підставі чого було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 грудня 2016 року, індексний номер: 32836865 (а.с. 7).

03 грудня 2016 року державним виконавцем Боголей І.Ю. прийнято постанову про арешт майна боржника.

21 березня 2017 року державним виконавцем Боголей І.Ю. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на дату відповіді відкритих виконавчих проваджень по стягненню з ОСОБА_1 в Печерському відділі державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебувало (а.с. 6).

До скарги було долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 24 травня 2016 року, згідно якого на підставі постанови про арешт майна боржника від 21 березня 2016 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 травня 2016 року, індексний номер 29736757, та накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншимиучасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, в редакції Закону який був чинним на час відкриття виконавчого провадження і накладення арешту, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, відповідно до пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «згідно зі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Предметом оскарження у справі є бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

При цьому, скарга не містить доводів протиправності дій чи бездіяльності державного виконавця відносно іншого скаржника ОСОБА_2 .

Як на підставу протиправності бездіяльності органу державної виконавчої служби скаржники посилались на те, що відсутні відкриті виконавчі провадження відносно боржників, в межах яких накладено арешт на нерухоме майно, та вимоги стягувача до боржників відсутні у зв`язку з анулюванням боргу.

Зокрема, скаржники посилались на те, що 10 серпня 2021 року ОСОБА_3 , якому перейшло право вимоги за кредитним договором, прийняв рішення про анулювання боргу ОСОБА_1 за кредитним договором.

Проте до скарги поданої до районного суду було долучено копію заяви ОСОБА_6 про анулювання боргу ОСОБА_7 за договором кредиту та ОСОБА_8 за договором поруки, що станом 17 грудня 2020 року становить 2 886 008 грн., нотаріально засвідчену приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. від 17 грудня 2020 року, яка цієї справи не стосується (а.с. 5).

Скаржниками до суду першої інстанції не було надано доказів щодо заміни сторони (стягувача) виконавчого провадження, заяви ОСОБА_3 про анулювання боргу ОСОБА_1 та доказів закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, до апеляційної скарги апелянтом було долучено копію заяви ОСОБА_3 про анулювання боргу ОСОБА_1 , яка була засвідчена приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. 01 грудня 2023 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали (а.с. 118).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вказана нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 від 01 грудня 2023 року є новим доказом, створеним після постановлення 03 жовтня 2023 року оскаржуваної ухвали, яка не була і не могла бути предметом оцінки районного суду з огляд на час її нотаріального посвідчення, а відтак, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, не може бути прийнята апеляційним судом.

Таким чином,перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні у справі докази, враховуючи, що до суду не надано доказів закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа до суду, а також не наведено підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, які передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд погодився з висновком районного суду про відсутність підстав для задоволення поданої скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки у справі, яка переглядалася касаційним судом, встановлено обставини повного виконання боржником судового рішення, тоді як у даній справі, відсутні докази про повне виконання судового рішення або відсутність майнових претензій з боку стягувача до боржника.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу без її участі та належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду скарги.

Частиною 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2023 року Печерським районним судом м. Києва було направлено ОСОБА_1 судову повістку-повідомлення про призначення розгляду скарги на 03 жовтня 2023 року об 11 год. 30 хв. на зазначену в скарзі поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Проте, у матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 судової повістки-повідомлення. Вбачається, що у справі наявна довідка про доставку СМС на номер телефону ОСОБА_1 , проте, відповідної письмової заяви про повідомлення її з використанням засобів мобільного зв`язку, вона не подавала (а.с. 38).

За відсутності доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду скарги, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду скарги без її участі на підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевказане, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги про визнання протиправною бездіяльності Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року- скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовитиу задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 лютого 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова