ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/120/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-2679/12 Категорія: на ухвалу Стеценко О.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

Секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ;

представник скаржника - адвокат Гармаш Неля Миколаївна;

стягувач - ОСОБА_2 ;

представник стягувача - адвокат Манзар Тетяна Володимирівна;

заінтересована особа - Перший відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Гармаш Неля Миколаївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гармаш Нелі Миколаївни на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альони Миколаївни та на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко Анни Олександрівни,

в с т а н о в и в:

16.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить: 1) визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості від 07.07.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що здійснений державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко А.О.; 2) визнати неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко А.О. щодо не зарахування грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 як аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередньо на рахунки ОСОБА_3 ; 3) визнати незаконним рішення начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А.М. щодо відмови у перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 4) визнати незаконною бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альони Миколаївни, що полягає в ненаправленні розрахунку заборгованості станом на 03.08.2023 року; 5) зобов`язати начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альону Миколаївну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням норм сімейного законодавства та наданих квитанцій про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 безпосередньо на карткові рахунки ОСОБА_3 .

У обґрунтування скарги посилається на те, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.12.2012 року № 2-2679/12 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття. 31.01.2013 ОСОБА_5 отримала виконавчий лист № 2-2679/12.

З грудня 2021 року син стягувача та скаржника проживає разом з ОСОБА_1 , у зв`язку з цим 01.08.2022 року ОСОБА_1 подав до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та стягнення аліментів на його утримання зі стягувача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 року № 359/4752/22 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

15.03.2023 року ОСОБА_1 подав до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист з заявою про відкриття виконавчого провадження. 21.03.2023 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів зі ОСОБА_2

05.04.2023 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко А.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Зроблено розрахунок заборгованості з квітня 2013 року по березень 2023 року.

Однак скаржник вважає безпідставними нарахування аліментів за період з серпня 2022 року по березень 2023 року, оскільки за вказаний період ОСОБА_2 має сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини.

Скаржник посилається на те, що виконавчий лист № 2-2679/12 був пред`явлений до виконання 03.04.2023 року, тобто після спливу 10 років з моменту отримання виконавчого документу та після відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 .

Скаржник зазначає, що з моменту винесення заочного рішення Соснівським районним судом м. Черкаси від 13.12.2012 року він перераховував кошти на утримання сина шляхом поштових переказів, переказів на особисту картку стягувача, реквізити якої були надані стягувачем. Після досягнення сином віку, з якого можливо відкрити банківський рахунок, ОСОБА_1 відкрив банківський рахунок на ім`я сина та перераховував кошти сину.

Скаржник подавав до виконавчої служби документи, що підтверджують регулярну сплату аліментів на користь стягувача, державний виконавець декілька разів здійснював перерахунок заборгованості, яка в кожному розрахунку збільшувалась.

10.07.2023 року скаржник отримав розрахунок заборгованості від 07.07.2023 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 складає 153 143,94 грн.

25.07.2023 року представник скаржника звернулася до державного виконавця з заявою про здійснення перерахунку заборгованості та закриття виконавчого провадження.

03.08.2023 року начальником Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено у перерахунку заборгованості та закритті виконавчого провадження.

Крім того, на думку скаржника, державним виконавцем не вірно визначено розмір середньої заробітної плати. Так, боржник має статус приватного підприємця, його діяльність по КВЕДу є 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, тому він вважає, що державний виконавець повинен був врахувати не середню заробітну плату для даної місцевості, а розмір середньої заробітної плати саме по КВЕДу діяльності скаржника.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Альони Миколаївни та на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко Анни Олександрівни відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Гармаш Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить винести рішення, яким скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2023 року у справі № 2-2679/12 про відмову у задоволенні скарги на рішення та бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А.М. та на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко А.О.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала суперечить нормам матеріального та процесуального права, є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що судом при розгляді справи не повно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки. Судове рішення не відповідає умовам мотивованості (обґрунтованості), доводи та аргументи, а також надані для доведення певних обставин справи докази, не були почуті та належним чином оцінені судом, що у свою чергу, призвело до прийняття неправосудної ухвали.

На думку скаржника суд першої інстанції помилково застосував при розгляді скарги постанову Черкаського апеляційного суду від 30.08.2023 року № 2-2679/12 та безпідставно визнав факт вірного розрахунку заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розрахунок заборгованості не містить посилання на офіційне джерело інформації про показник «середньої заробітної плати для даної місцевості», який застосований при здійсненні розрахунку заборгованості.

Вказує, що в розрахунку заборгованості, що здійснений державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко А.О., відображені інші показники "середньої заробітної плати для даної місцевості», що не відповідають даним, які надані Головним управлінням статистики у Черкаській області.

Зазначає, що Першим відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) разом із відзивом на скаргу не надано довідки про інформацію про середню заробітну плату працівникам для цієї місцевості, що є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості. В матеріалах виконавчого провадження також вказана довідка відсутня.

Щодо безпідставного неврахування коштів, що сплачені на особистий картковий рахунок дитини скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не вірно застосував положення ст. 179 СК України. Вказує, що законодавством не передбачено ні домовленостей, ані згоди стягувача на отримання аліментів дитиною на відкритий картковий рахунок, тому суд не вірно вказав, що дана обставина підлягає доказуванню.

Висновки суду щодо неможливості врахування коштів сплачений безпосередньо на картковий рахунок, що відкритий на ім`я дитини суперечить висновкам ВС, що викладені в ухвалі від 23 січня 2023 року у справі № 707/274/22.

Скаржник вважає, що суд залишив поза увагою інтереси самої дитини, фактично існує порушення прав дитини на отримання цих платежів. Зокрема, суд першої інстанції порушив майнові права самого скаржника, оскільки він виконував обов`язок не лише утримувати дитину в той період коли дитина проживала з ним, але й в даний час сплатити аліменти стягувачу за той період, коли дитина не проживала зі стягувачем.

08 грудня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Манзар Т.В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2023 року без змін.

Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга останнього є необґрунтованою та не доведеною, а ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2023 року є законною та обґрунтованою. Вказує, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого листа по справі № 2-2679/13 діяла згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, з лютого 2013 року по березень 2023 року включно не сплачував аліменти відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.12.2012 року, а періодично переказував незначну суму, і ввесь тягар утримування неповнолітнього сина ОСОБА_6 покладався на ОСОБА_2 , а тому скаржник ОСОБА_1 законно має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина.

Щодо рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2023 року, у відзиві зазначається, що права заявника ОСОБА_1 не порушено, адже з дня набрання сили рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2023 року припинився обов`язок сплачувати аліменти, які були стягнуті на підставі заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.12.2012 року.

Щодо неврахування державним виконавцем квитанції про сплату аліментів на особистий рахунок дитини, адвокат Манзар Т.В. вказує, що згідно виконавчого листа у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 стягувачем є ОСОБА_2 , а отже і отримувачем коштів, що сплачені у рахунок аліментів, повинна бути саме вона.

15 грудня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Першого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги в повному обсязі. На думку Першого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2023 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, а скаржником у своїй скарзі не доведено ті обставини, на які він посилається, не доведено, що дії державного виконавця та начальника вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не вказано, які норми чинного законодавства України порушено.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

При розгляді справи судом встановлено, що 13 грудня 2012 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 2-2679/12 стягнуто із заявника ( ОСОБА_1 ) аліменти на користь стягувача ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08 жовтня 2012 року.

31 січня 2013 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист стягувачу.

15 лютого 2023 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/4752/22, яке набрало законної сили 28 березня 2023 року, звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття, які були стягнуті на підставі заочного рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2012 року.

Цим же рішенням стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позову, а саме 01 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2023 року державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко А.О. за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2679/12 від 31.01.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Листом № 62663 від 07.07.2023 року державним виконавцем направлено розрахунки заборгованості по аліментах, згідно яких станом на 27.03.2023 сума боргу по аліментах ОСОБА_1 за період з 01.05.2021 по 27.03.2023 становить 153 143,94 грн., з яких боржником сплачено 84 580,39 грн.; станом на 07.07.2023 за період з квітня 2013 року по березень 2023 року розрахована заборгованість у сумі 135 114,31 грн.

Заявою від 25.07.2023 року представник скаржника звернулася до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом № 72290 від 03.08.2023 року начальник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомила, що, враховуючи наявність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів, відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ОСОБА_1 звертаючись в суд з даною скаргою, посилається на те, що відповідно до статті 194 СК України, яка регулює стягнення аліментів за минулий час, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, вважає, що необхідно застосовувати вказану норму саме в редакції, яка діяла на момент набрання рішенням законної сили, а саме станом на 29.12.2012 року.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (№ 2-2679/12).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 26 червня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що під час розгляду заяви було встановлено наявність у ОСОБА_1 заборгованості по аліментах. Станом на 05 квітня 2023 року така заборгованість склала згідно з розрахунком державного виконавця 224 332 грн. 50 коп.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.08.2023 року (справа № 2-2679/12) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2023 залишено без змін.

У постанові Черкаського апеляційного суду від 30.08.2023 року зазначено, що вимог про звільнення боржника ОСОБА_1 від заборгованості від сплати аліментів за минулий період останній не заявляв, і вони в судовому засіданні, як вбачається з рішення Бориспільського міськрайонного суду, не вирішувалися.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Як вбачається з матеріалів справи стягувач ( ОСОБА_2 ) на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2012 року пред`явила виконавчий лист до виконання 03.04.2023 року.

На час звернення стягувача з виконавчим листом статтею 194 СК України передбачено стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Статтею 5 ЦК України визначено дію актів цивільного законодавства у часі.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, оскільки стягувач пред`явила виконавчий лист до виконання 03.04.2023 року, тому до правовідносин сторін застосовується чинне законодавство.

Заборгованість з аліментів не є видом відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого листа по справі № 2-2679/13 діяла згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до матеріалів справи, протягом здійснення виконавчого провадження боржник неодноразово звертався до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявами про долучення до матеріалів виконавчого провадження копій документів (довідок, виписок, квитанцій), що підтверджують сплату аліментів на користь стягувача, а також документів, що підтверджують його доходи.

Державним виконавцем з урахуванням копій документів про сплату аліментів, що надані боржником, отриманих ним доходів, а також враховуючи наявність рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 року у справі № 359/4752/22, державним виконавцем було обчислено заборгованість зі сплати аліментів у період з 05.04.2013 року по 27.03.2023 року, яка склала 153 143,94 грн. Відповідний розрахунок направлено сторонам 07.07.2023 року. Заборгованість зі сплати аліментів державним виконавцем обчислено згідно положень Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України.

Отже, судом встановлено, що у боржника ОСОБА_1 існує заборгованість по виконавчому листу у період з лютого 2013 року по квітень 2023 року у сумі 153 143,94 грн., що не було спростовано останнім.

Посилання скаржника на той факт, що державним виконавцем неправомірно було не враховано квитанцій про сплату аліментів на особистий рахунок дитини, не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягував і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Виконавчим документом, який знаходиться на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), визначено стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - сина ОСОБА_3 .

Тобто, згідно виконавчого листа № 2-2679/12 від 31.01.2013 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 стягувачем є ОСОБА_2 , а отже і отримувачем коштів, що сплачені у рахунок аліментів, повинна бути ОСОБА_2 .

При розгляді справи, колегією суддів не встановлено існування будь-якої домовленості між сторонами щодо сплати аліментів безпосередньо дитині, що було і зазначено судом першої інстанції при розгляді скарги по суті.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) були відсутні підстави для зарахування коштів, що сплачувались ОСОБА_1 на карткові рахунки дитини, в рахунок аліментів.

Щодо посилання скаржника на те, що державний виконавець повинен був обраховувати розмір аліментів за видом діяльності (КВЕД), оскільки боржник є приватним підприємцем, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості.

Оскільки боржник ОСОБА_1 є приватним підприємцем, то державний виконавець мав обраховувати розмір аліментів, виходячи з середньої заробітної плати працівника даної місцевості, а не для приватного підприємця, який має окремий вид діяльності (КВЕД).

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому Законом.

Згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного Кодексу України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже, системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відносно вимоги про визнання незаконним рішення начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А.М. щодо відмови в перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, визнання незаконної бездіяльності щодо не направлення розрахунку заборгованості станом на 03.08.2023 року та зобов`язання останньої здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням норм сімейного законодавства та наданих квитанцій про сплату аліментів, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника , зокрема: у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до п. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи адвокат Гармаш Н.М. звернулася до першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в інтересах ОСОБА_1 із заявою від 25.07.2023 року про обчислення заборгованості боржника зі сплати аліментів у спосіб, який на її думку, є вірним, тобто з урахуванням квитанцій про сплату коштів боржника на рахунки дитини.

07.07.2023 року за вих. № 62 663 на адресу сторін направлено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у період з 05.04.2013 року по 27.03.2023 року, яка станом на дату здійснення такого розрахунку становила 153 143,94 грн.

21.08.2023 року державним виконавцем обчислено заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів у період з 05.04.2013 року по 27.03.2023 року, яка станом на 21.08.2023 року склала 152 504,01 грн. відповідний розрахунок був направлений боржнику рекомендованим повідомленням та його представнику на електронну адресу.

Розрахунок заборгованості по аліментах станом на 03.08.2023 року в матеріалах справи відсутній.

Оскільки, державним виконавцем відповідно до вимог встановлених Законом України «Про виконавче провадження» здійснювався як щомісячний розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів, так і за заявою представника боржника Гармаш Н.М. та з урахуванням наданих квитанцій про сплату аліментів на користь стягувачки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконним рішення начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А.М. щодо відмови у перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язання останньої здійснити такий перерахунок.

При розгляді справи судом першої інстанції вірно встановлено, що державним виконавцем було складено неодноразово розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», та не встановлено неправомірності дій державного виконавця, а тому судом обгрунтовано відмовлено у задоволенні скарги.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 року № 359/4752/22, яким ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 та стягнуто аліменти зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , не містить дати, з якої ОСОБА_1 звільняється від сплати аліментів, то в даному випадку дія рішення починається з дати набрання рішенням законної сили, а саме з 28.03.2023 року, а тому саме з цього періоду у боржника відсутній обов`язок сплачувати аліменти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення аліментів зі ОСОБА_2 з 01.08.2022 року на користь ОСОБА_1 не впливає на наявність заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 та на обов`язок її погашення.

Положеннями ч. 3 ст. 451 ЦПК України, визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги про визнання рішень, дій та бездіяльності начальника та державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд першої інстанції правильно виходив з того, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 07.07.23 року проведено з дотриманням норм СК України, ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, Затвердженої Наказом МЮ України № 512/5 від 02.04.2012 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм матеріального права, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує у чому полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не обґрунтовує, як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гармаш Н.М. слід залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2023 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 447 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гармаш Нелі Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23.02.2024 року.

Судді