Провадження № 2/344/1238/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 28 березня 1987 року. За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є повнолітніми. 02 вересня 2022 року між ними шлюб розірвано. Протягом періоду спільного проживання ними було набуте наступне майно: Транспортний засіб марки Samsung, модель QM 3, 2014 року випуску. ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію Т3 серії НОМЕР_2 , та був зареєстрований 11.06.2022 року; двокімнатна квартира, загальною площею 55,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29.12.2020 року, та оформлена на членів сім?ї. Оскільки двокімнатна квартира та транспортний засіб є неподільним майном, яке не може бути виділене в натурі і кожен з них не зможе використовувати це майно в разі його поділу, вважає за необхідне та доцільне здійснити поділ шляхом визначення реальної частки у спірному майні. Також зазначив, що ні у нього, ні у відповідача немає можливості здійснити реальну грошову компенсацію за частку у майні, тому просить суд здійснити розподіл майна, шляхом рівнозначного поділу у частках наступним чином: визнати за ним ОСОБА_1 , право приватної власності з часткою 1/1 на автомобіль марки Samsung, модель QM 3, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , вартістю 300 000.00 грн.; визнати за ОСОБА_2 , право власності на належну йому частку у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, а якій позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Розгляд справи просив проводити без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій позовні вимоги визнала. Розгляд справи просила проводити без її участі.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28.03.1987 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 02.09.2022 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розвірвання шлюбу (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, за час шлюбу позивач та відповідач набули рухоме та нерухоме майно, а саме :

-квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до свідоцтва про право власності від 29.12.2020 року, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 - дружині, ОСОБА_3 - доньці та ОСОБА_4 - доньці в рівних долях (а.с.22);

-автомобіль марки Samsung, модель QM 3, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 11.06.2022 року за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.23).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 10.11.2023 року, оціночна вартість транспортного засобу (автомобіля) марки Samsung, модель QM 3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 становить 318 000 грн., оціночна вартість 1/4 частини становить 159 000 (а.с.5-12).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 10.11.2023 року, вартість двокімнатної квартири, загальною площею 55,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 становить 640 000 грн., величина 1/4 частини вартості становить 160 000 грн. (а.с.13-21).

Відповідно до ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п.23, 24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 визнала позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що вказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Samsung, модель QM 3, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення позивачу транспортного засобу з визнанням за ним права приватної власності на цей автомобіль з часткою 1/1, а відповідачу належну позивачеві 1/4 частки квартири з визнанням за нею права приватної власності на 1/4 частки.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову .

Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.60,63,70,71 Сімейного кодексу України, ст. 331, 376 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258,259,263-265,268 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 право приватної власності з часткою 1/1 на автомобіль марки Samsung, модель QM 3, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 право приватної власності на належну ОСОБА_1 1/4 частку у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову відповідно до квитанції №т37Х-46С2-0797-8НА9 від 05.01.2024 року, що становить 1550,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 27.02.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.