Провадження №2/523/1957/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 в м. Одесі, заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просив, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором позики у розмірі 3 000 000,00 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення загальною площею 375, 10 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1 879,20 кв.м., власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заява мотивована тим, що позивач випадково дізнався, що в тайні від нього відповідач здійснює намір продажу цього об`єкту. Доказом намірів відчуження є оголошення відповідача на сайті «OLX» про продаж об`єкту, опис якого співпадає з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а номер телефону в оголошенні - з номером, яким користується відповідач. А тому існує реальна загроза відчуження цього об`єкту повідомлення позивача, та, як наслідок, неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, у відповідача немає.

Згідно з ч. 1 до 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно яких, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є те, що відповідач ОСОБА_3 має намір відчужити належне йому нерухоме майно, і це може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

З поданого позову та заяви про його забезпечення вбачається, що у разі відчуження належного відповідачеві ОСОБА_3 нерухомого майна, не буде існувати реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки у даній справі предметом спору являється повернення коштів за договором позики, а не спір щодо нерухомого майна. Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивачем не доведено яким чином повідомлення позивача про відчуження відповідачем його нерухомого майна, сприятиме виконанню рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, твердження представника позивача про відсутність у відповідача іншого майна, на яке можна звернутися стягнення, суд не приймає до уваги, так як виконання рішення суду, уразі його задоволення, можливе не лише шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Отже, самі лише посилання в заяві на розмір матеріальної шкоди та на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не можуть бути підставами для застосування заходів забезпечення позову

Отже, судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту і не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме такого заходу забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано переконливих доводів на користь того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не доведено належними доказами існування ризиків невиконання можливого рішення суду, доходжу висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 353 ЦПК України,суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст. ст. 153, 353, 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 27.02.2024 року.

Суддя