КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4595/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писана Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гутаріна Ярослава Миколайовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання безпідставною відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання безпідставною відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 на сім`ю, що складалася із 6 осіб, до складу якої входив і він, як заявник, 11 березня 2021 року за рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 лютого 2021 року № 132 «Про деякі питання щодо квартирного обліку» отримав ордер № 001723 на чотирикімнатну квартиру, житловою площею 70,3 кв. м, за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 16 червня 2021 року, виданим комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, вказана квартира належить на праві особистої власності громадянину ОСОБА_2 (батькові заявника).

Заявою від 18.05.2021 він письмово відмовився від своєї частки в приватизації квартири АДРЕСА_2 на користь свого батька ОСОБА_2 . Частка житлової площі, на яку мав право заявник в цій квартирі, складає 11,716 кв м.

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 року відмовлено у взятті на квартирний облік йому, ОСОБА_1 у зв`язку зі вчиненням дій по штучному погіршенню житлових умов шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового приміщення, яким є подання ним заяви від 18.05.2021 щодо відмови від своєї частки в приватизації квартири АДРЕСА_2 на користь свого батька ОСОБА_2 .

Вважає безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті його на квартирний облік, оскільки без доведення штучного характеру погіршення житлових умов відсутні підстави для відмови у взятті на квартирний облік, що визначено ч. 1 ст. 35 Житлового кодексу України, а тому просив суд визнати безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті на квартирний облік ОСОБА_1 , скасувати рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 в частині відмови взяття на квартирний облік - ОСОБА_1 та зобов`язати Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області взяти на квартирний облік - ОСОБА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 рокув задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернуся представник ОСОБА_1 - адвокат Гутаріна Я.М. який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом при ухваленні рішення неправильно застосовані норми ст. 35 Житлового кодексу України. Вказаною нормою маються на увазі свідомі, умисні дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду. В той же час, без доведення штучного характеру погіршення житлових умов відсутні підстави для відмови у взятті на квартирний облік, що визначено ч. 1 ст. 35 Житлового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Звертає увагу суду на ту обставину, що позивач сам наголошує, що 16.05.2021 подав заяву, якою висловив письмову відмову від своєї частки в приватизації квартири АДРЕСА_2 , з чотирьох кімнат, житловою площею 70,3 кв.м., на користь свого батька - ОСОБА_2 . При цьому, частка житлової площі в даній квартирі, яка належала позивачу, складає 11,716 кв.м.

Відповідач наголошує, що підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом, за яким видано ордер на квартиру, було клопотання квартирно -експлуатаційного відділу м. Біла Церква Міністерства оборони України, в якому просили видати ордер на сім'ю саме у складі 6 осіб.

Зазначає також, що відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їхніх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081, військовослужбовець забезпечується житлом з усіма членами своєї сім'ї, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового житла.

Таким чином, позивач та члени його сім'ї були забезпечені житлом відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відмова від своєї частки в приватизації не може бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік. Посилаючись на положення статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», відповідач вважає, що дії позивача по відмові від участі у приватизації квартири, отриманої ним за ордером, свідчить про штучне погіршення ним своїх житлових умов.

У судовому засіданні представник позивача Гутарін Я.М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що до Білоцерківської міської ради з клопотанням щодо надання квартири для постійного користування від 19.01.2021 року № 150 звернувся КЕВ міста Біла Церква Міністерства оборони України. Додатками до клопотання були: витяг зі списку надання житлової площі; копія списку надання постійного житла; копія протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями.

В клопотанні містилося прохання видати ордер для постійного проживання на квартиру АДРЕСА_3 , 4-х кімнатну, житловою площею 70, 3 кв.м., сім'ї майора запасу ОСОБА_2 на склад сім'ї 6 (шість) осіб: він, дружина, син, син, дочка, дочка.

На підставі вищезазначеного клопотання щодо надання квартири для постійного користування прийнято рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.02.2021 року № 132: видати ордер ОСОБА_1 на заселення квартири АДРЕСА_4 ) осіб.

11 березня 2021 року ОСОБА_2 отримав ордер № 001723 на чотирикімнатну квартиру, житловою площею 70,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_5 .

Встановлено також, що позивач ОСОБА_1 зареєстрував місце проживання у вказаній квартирі 15.03.2021 року.

Заявою від 18.05.2021 позивач письмово відмовився від участі у приватизації квартири АДРЕСА_2 , на користь свого батька ОСОБА_2 .

Згідно Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16 червня 2021 року, виданого комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_2 (батько позивача) набув у власність квартиру АДРЕСА_2 шляхом приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». (а.с. 91)

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 р. відмовлено у взятті на квартирний облік позивачу, ОСОБА_1 , у зв`язку зі вчиненням дій по штучному погіршенню житлових умов шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового приміщення, яким є подання ним заяви від 18.05.2021 щодо відмови від своєї частки в приватизації квартири АДРЕСА_2 на користь свого батька ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо безпідставності та незаконності відмови виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті його на квартоблік.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач вважав безпідставною і незаконною відмову Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області у взятті його на квартирний облік, тобто звернувся на захист свого порушеного права, як особа, яка потребує покращення житлових умов.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та перевіряючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).

Положеннями статті 31 ЖК України визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання (стаття 36 ЖК України).

Загальні підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначеністаттею 34 ЖК України, відповідно до положень якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Зазначені норми є загальними для житлових правовідносин.

Перелік громадян, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень, визначений статтею 45 ЖК України.

Згідно зі статтею 34 ЖК УРСР та пункту 13 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (далі - Правила) на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до пункту 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті.

З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що громадянин може бути визнаний таким, що потребує поліпшення житлових умов, якщо за місцем проживання йому належить житло меншої площі, ніж встановлено в даному населеному пункті і передбачено проживання і реєстрація в житловому приміщенні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 15.03.2021 року зареєстрував постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно статті 48 Житлового кодексу України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, визначеної виконавчим комітетом Київської обласної ради для Київської області, це норма до 7 кв.м на одну особу.

Тобто громадяни вважаються не забезпеченим житловим приміщенням у разі якщо вони забезпечені жилою площею до 7 кв. м на кожного члена родини.

Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, який передбачає те, що на квартирний облік беруться громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка не забезпечена житловим приміщенням та потребує поліпшення житлових умов, оскільки житлова площа, на користування якою він має право у квартирі АДРЕСА_2 , складає 11,716 кв.м.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що не прийняття участі у приватизації не позбавляє позивача права користуватися вищевказаною квартирою, яка була виділена на сім`ю, що складалася із 6 осіб, до складу якої входив і позивач.Отже, позивач наразі не може вважатися особою, яка потребує поліпшення житлових умов.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 також не надав належних доказів та не навів обґрунтування того, що він відноситься до конкретної категорії громадян, які потребують поліпшення житлових умов відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від грудня 1984 року № 470, громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Відповідно до статті 35 Житлового кодексу України, громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов зникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання і нетрудових доходів, не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Щодо такої підстави для відмови у взятті на житловий облік як штучне погіршення житлових умов шляхом відмови від участі у приватизації, колегія суддів зазначає наступне.

Конституція України закріплює ряд житлових прав громадян. Ці права не є однорідними. Деякі з них виникають з моменту народження людини і є невід`ємними від особи, діють незалежно від її національності, статі, соціального походження тощо. Це особисті житлові права. Особисті житлові права закріплюються в конституційних нормах.

Важливо зазначити, якщо в більшості своїй особисті житлові права виникають, то інші житлові права, визначені Конституцією, набуваються. Для їх набуття необхідно стати володільцем конкретного житлового приміщення (будинку, квартири, кімнати тощо). Їх можна назвати майновими житловими правами або правами на конкретне житло. Підставами набуття прав на житло є певні юридичні факти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону, приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартири з розрахунку санітарної норми. Якщо загальна площа квартири, що підлягає приватизації, відповідає площі, зазначена квартира передається наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Відмовившись від участі у приватизації квартири, в якій зареєстроване його місце проживання, позивач фактично відмовився від безоплатного отримання у власність частини житла, погіршивши таким чином свої житлові умови, оскільки в подальшому вони напряму будуть залежати від умов договору найму (користування) майном, які можуть бути висунуті власником зазначеного житлового приміщення.

Отже, приймаючи рішення в частині відмови у взятті на квартирний облік позивача, відповідач обґрунтовано послався на положення статті 35 ЖК України, з огляду на те, що письмова відмова позивача від своєї частки в приватизації квартири свідчить про те, що останній штучно погіршив свої житлові умови.

З огляду на вказане, суд першої інстанції правильно становив обставини справи та відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну оцінку.

Суд першої інстанції правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про не доведення позивачем належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами протиправності ухваленого виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області № 693 від 12.10.2021 рішення про відмову у взятті на квартирний облік ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гутаріна Ярослава Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Повний текст постанови складений 05 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.