Провадження № 2/205/244/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» і ОСОБА_1 було укладено договір позики №, який було підписано шляхом підписання акцепту оферти від 01 березня 2021 року на укладення договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № від 01 березня 2021 року та отримання кредиту згідно заявки анкети, і надано згоду на використання при укладенні цього правочину ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису позичальника. Відповідно до вказаного договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальну вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Всі інші умови, які визначають порядок і умови надання грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обв`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють правовідносини між ТОВ «Інфінанс» та позичальником викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, і які є невід`ємною частиною договору та публічною пропозицією (офертою) в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені ТОВ «Інфінанс» і застосовуються у разі подання потенційним позичальником заявки на сайті ТОВ «Інфінанс» (www.moneyboom.ua) на отримання позики, а електронний договір укладається на сайті ТОВ «Інфінанс» з використанням ІТС. Відповідно до договору позики позичальник підтвердив, що самостійно перед укладанням договору повністю ознайомився з правилами, викладеними на веб-сайті ТОВ «Інфінанс», проектом договору, який відповідає умовам цього договору та погоджується з ними. 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №22/06-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс», передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаним в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22 червня 2022 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 91 402,50 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 84 402,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26 лютого 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № в розмірі 91 402,50 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики № від 01 березня 2021 року у розмірі 91 402,50 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 84 402,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 грудня 2023 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у повному обсязі в задоволенні позовної заяви, в обґрунтування зазначивши, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії кредитних договорів створювалися у порядку визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа, а наявні в матеріалах справи копії спірного документа не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 5, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», і не є належними доказами укладення договорів між нею та кредитором. Зазначає, що позивачем також не надано суду належних доказів на підтвердження укладання 01 березня 2021 року кредитного договору між нею та ТОВ «Інфінанс». Посилається на те, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум. Вказує, що суду не надано будь-яких доказів на підтвердження отримання нею кредитних коштів у сумі 7 000 від ТОВ «Інфінанс». Звертає увагу, що розмір кредиту складає лише 7 000 грн., а нарахованих відсотків 84 402,50 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, і не відповідає засадам справедливості, розумності. Вказує, що стягненню підлягала б заборгованість за кредитним договором від 01 березня 2023 року у розмірі 7 000 грн., з яких: 7 000 грн. сума боргу за тілом кредиту та 350 грн. проценти за користування кредитом в межах строку кредитування.

08 січня 2024 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» було сформовано в системі «Електронний суд» письмові пояснення, в яких вона просила задовольнити у повному обсязі позовні вимоги, в обґрунтування зазначивши, що у відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні вищезазначеного договору позики. Вказує, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалась. Посилається на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляє, що не володіє оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) з тих причин, що не є первісним кредитором, а вказані документи, відповідно до п. 35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Звертає увагу, що ідентифікація позичальника здійснюється через банк-емітент (в цьому випадку Райффайзен Банк), яким видано картку, тобто, доступ до виписок по картці має банк-емітент та відповідач, однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки їй не належать, і заперечуючи проти перерахування кредитних коштів відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські виписки, дані/інформацію на підтвердження своїх доводів. Зазначає, що відповідач була ознайомлена з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka Loyal», згодна укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 01 березня 2021 року, для надання кредиту на умовах, викладених в акцепті, про що свідчить електронний підпис-ідентифікатор, яким було підписано акцепт оферти від 01 березня 2021 року на укладання договору позики. Наголошує, що заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором, відповідно до умов договору та з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, а також вказує на те, що відповідач має право подати до суду власний розрахунок або висновок експерта у разі незгоди з наданим позивачем розрахунком. Посилається на те, що договір, укладений між відповідачем і первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку недійсними не визнані.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2024 року задоволено клопотання відповідача про витребування документів у ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме: оригіналу кредитного договору № від 01 березня 2021 року укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 з усіма додатками до нього, та докази надсилання ОСОБА_1 алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі щодо вказаного кредитного договору.

16 січня 2024 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» було сформовано в системі «Електронний суд» заяву про виконання ухвали суду, в яких надала також пояснення, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту, і така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін, та на відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Вказує, що у ч. 3 ст. 99 КПК України законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке значення, як документу, посилаючись на ч. 9 ст. 10 ЦПК України. Зазначає, що ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Виходячи з викладеного, на виконання ухвали суду надаються оригінал кредитного договору з усіма додатками та довідку про ідентифікацію клієнта.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, у позовній заяві, додаткових поясненнях та заяві про виконання ухвали суду просила розгляд справи провести за відсутності представника позивача.

Представник відповідача надала суду клопотання в якому просила розгляд справи проводити без її участі та відповідача, а також відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 01 березня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №, за умовами якого: розмір кредиту - 7 000 грн.; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка - 638,75%, застосовується за умови неналежного виконання договору та відсутності пролонгації (а. с. 84).

Вказаний договір позики оформлено шляхом підписання Акцепту оферти від 01 березня 2021 на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 01 березня 2021 року та отримання кредиту згідно Заявки - анкети №3506863 від 01 березня 2021 року, в якому також для надання кредиту надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника (а. с. 84, 88).

Матеріалами справи підтверджується, що 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №22/06-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. (а. с. 11-15, 72-73).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плата за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п.1.2. цього договору перехід від клієнта до фактора прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей на набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджується факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №4 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 5).

Матеріали справи також містять акт прийому-передачі Реєстру боржників до договором №22/06-22 від 22 червня 2022 року (а. с. 14).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №22/06-22 від 24 червня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 91 402,50 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 84 402,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 72-73).

Крім того, в матеріалах справи також наявне платіжне доручення №18420 від 24 червня 2022 року, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» було сплачено ТОВ «Інфінанс» грошові кошти в сумі 435 389,36 грн. в рахунок плати за відступлення права грошової вимоги згідно договору факторингу №22/06-22 від 22 червня 2022 року (а. с. 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Частиною 1 статті 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Наявне в матеріалах справи свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 28 лютого 2012 року та інформація бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг (а. с. 17-20).

Крім того, з наданих позивачем розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 01 березня 2021 року ТОВ «Інфінанс» за період з 01 березня 2021 року по 22 червня 2022 року та ТОВ «ЄАПБ» за період з 22 червня 2022 року по 30 вересня 2023 року, судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22 червня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних нарахувань (а. с. 16, 70-71).

Також згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 91 402,50 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 84 402,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 16).

Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за договором позики, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом та відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частинами 1, 3, 4, 7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Як зазначалося вище з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Інфінанс» договір позики шляхом підписання акцепту оферти за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 84).

Позивачем також було долучено до матеріалів довідку про ідентифікацію ТОВ «Інфінанс», якою підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № від 01 березня 2021 року, ідентифікована ТОВ «Інфінанс», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), який було відправлено на мобільний номер позичальника 01 березня 2021 року (а. с. 86).

Крім того матеріали справи містять підписані електронно-цифровим підписом заявку-анкету на отримання кредиту №3506863 та паспорту споживчого кредиту в якому прописані суми/ліміти кредиту, строк кредитування, безготівковий спосіб отримання кредиту, відсоткові ставки та штрафні санкції (а. с. 89).

В матеріалах справи також наявна квитанція за сплату (№ операції 81689505; дата: 01 березня 2021 року; час: 08:30), з якої вбачається зарахування від ТОВ «Інфінанс» 7 000 грн. на картку НОМЕР_2 , які співпадають із банківською карткою зазначеною відповідачем в заявці-анкеті на отримання кредиту №3506863 від 01 березня 2021 року (а. с. 85).

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами договору позики досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідачем жодним чином не доведено належного повернення коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладання та підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора договору позики з ТОВ «Інфінанс», невиконання відповідачем, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг грошових коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед цими фінансовими установами.

Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови договору позики і надані позивачем докази, суд вважає доведеною обставину порушення відповідачем умов вказаного договору позики в частині своєчасного повернення суми позики та своєчасної сплати нарахованих за користування грошовими коштами відсотків у встановлені договором терміни.

В свою чергу, представник відповідача зазначила позицію сторони відповідача щодо предмету спору, однак доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не надано.

Посилання відповідача на те, що розмір нарахованих відсотків суперечить вимогам статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договору позики) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливою умовою договору.

Тобто, зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що розмір процентної ставки (плати за позикою) не є сумою компенсації у разі невиконання відповідачем зобов`язань за договором, а є зафіксованим у договорі процентом за користування позикою, який було узгоджено з відповідачем.

Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими, а тому така заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позовна заява про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 684 грн.

Керуючись ст. ст. ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» () суму заборгованості за договором позики № у розмірі 91 402,50 грн., з яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 84 402,50 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» () понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2 684 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів», , місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.П. Терещенко