Номер провадження 2/495/431/2024
24 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Анісімової Н.Д.,
при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 та Обслуговуючий рекреаційний кооператив «Човнова станція рибаків-любителів «Маяк» про визнання права власності на будинок, суд -
25.12.2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про визнання права власності на будинок, у якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю човнової станції № 141, що розташовані за адресою: комплекс будівель та споруд № 9, Маяківської територіальної громади Одеського району Одеської області, який складається з: будівля човнової станції літ. «А», загальною площею 119,7 кв.м., основною площею 44,3 кв.м., сарай літ. «Б», альтанка літ. «В», споруди № 1, 2, та розташований на земельній ділянці площею 108,59 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що змушена звернутися до суду у зв`язку з невизнанням відповідачем - її чоловіком, її прав на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 119,7 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м.
15.10.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.
На момент шлюбу ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вже фактично закінчувала будівництво будинку АДРЕСА_1 та входить до території обслуговування обслуговуючого рекреаційного кооперативу «Човнова станція рибаків-любителів «Маяк».
Сам будинок є дерев`яним на бетонному фундаменті загальною площею 119,7 кв.м.
Згідно з технічним паспортом на громадський будинок Будівля та споруди «Човнової станції», виготовлений станом на 26.10.2021, будинок розташований на земельній ділянці площею 108,59 кв.м. та має наступні технічні характеристики: будівля човнової станції літ. «А», загальною площею 119,7 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., сарай літ. «Б», альтанка літ. «В», споруди № 1, 2.
Рік спорудження будинку - 2011.
Зазначає, що до територіальної реформи 2020 року цей комплекс будівель та споруд № 9 відносився до Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, а після проведеної реформи - до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області.
Після будівництва будинок використовується сім`єю позивачки для відпочинку та рибалки, а після повномасштабного вторгнення ворога на територію України 24.02.2022 мати позивачки - ОСОБА_8 , проживає в ньому на постійні основі, тому саме вона сплачує витрати на комунальні послуги за енергопостачання, водопостачання.
Мати позивачки відмовляється від будь-яких майнових прав на вказаний будинок, оскільки знає, що він побудований за власні кошти донькою ОСОБА_4 .
Вже в період шлюбу ОСОБА_2 та позивачка неодноразово купляли різного роду майно, як рухоме так і нерухоме, що автоматично відносить його у режим спільно набутого майна. Однак, вказаний будинок АДРЕСА_2 позивачка вважає своєю особистою власністю, оскільки він фактично був збудований вже у 2010 році за її особисті кошти.
Лише ОСОБА_1 займалася питаннями будівництва будинку в 2010 році, оплачувала та організовувала доставку будівельних матеріалів, сплачувала будівельникам кошти за їх роботу, що може підтвердити не лише її мати ОСОБА_3 , а й керівництво обслуговуючого рекреаційного кооперативу «Човнова станція рибаків-любителів «Маяк», яке перебуває на території комплексу постійно та в 2010 році спостерігало за процесом будівництва будинків-відпочинку на території всього комплексу, у тому числі будинку ОСОБА_1 , контролювало дотримання власниками всіх правил кооперативу перебуваючи у постійному спілкуванні з ініціаторами та господарями будівництва.
Наразі, ОСОБА_2 не визнає будинок АДРЕСА_1 окремою власністю дружини - ОСОБА_1 , та наголошує про необхідність оформлення права власності на нього у рівних частках, оскільки він також всі ці роки шлюбу користувався ним, володів ним під час відпочинку.
3 огляду на таку позицію та таке відношення відповідача до спірного будинку, ОСОБА_1 вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом та в судовому порядку назавжди вирішити цей майновий спір.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2023 року було відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2024 року підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася у позові вказала, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся, причина неявки суду невідома.
Третя особа - ОСОБА_3 надала суду заяву, якою просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що слід задовольнити з огляду на те, що відповідач не приймав жодної участі у будівництві вказаного будинку, позивачка за власні кошти та зусилля збудувала будинок.
Третя особа - Обслуговуючий рекреаційний кооператив «Човнова станція рибаків-любителів «Маяк» в особі голови кооперативу розгляд справи просив провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та підтверджує доводи щодо будівництва саме позивачем будівлі човної станції № 141, що розташовані за адресою: комплекс будівель та споруд № 9, Маяківської територіальної громади Одеського району Одеської області. Повідомив суд, що відповідач жодного разу не звертався до кооперативу з питань будівництва будівлі човної станції, лише позивач сплачувала кооперативу всі платежі та організувала допуск будівельників і матеріалів на територію кооперативу.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення заочного рішення (у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача, неявкою належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання відповідача, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив).
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
15.10.2010 між ОСОБА_2 /відповідачем/ та ОСОБА_5 /позивачем/ було укладено шлюб, після якого позивачу було присвоєно прізвище « ОСОБА_10 », що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 2010 року.
Батьками ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , яка після роірвання шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_13 » (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.11.1991 року).
Згідно з технічним паспортом на громадський будинок Будівля та споруди «Човнової станції», виготовлений станом на 26.10.2021 року, будинок розташований на земельній ділянці площею 108,59 кв.м. та має наступні технічні характеристики: будівля човнової станції літ. «А», загальною площею 119,7 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., сарай літ. «Б», альтанка літ. «В», споруди № 1, 2.
15 лютого 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Область координат», в особі директора ОСОБА_14, що діяв на підставі Статуту, з одного боку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Главбуд», в особі директора ОСОБА_14, що діяв на підставі Статуту, з другого боку та фізична особа ОСОБА_1 , з третьої сторони, уклали договір № 141, предметом якого є наступне: Управитель здійснює передачу прав освоєння земельної ділянки № НОМЕР_4 , з Інженерними мережами та комунікаціями, загальною площею 363,00 кв.м. Інвестору у складі Об`єкта. Інвестор за рахунок власних коштів здійснює будівництво Модуля, Причального споруди, за заздалегідь узгодженим з Управляючим проектом. Інвестор обізнаний про те, що Модуль входитиме до складу комплексу, що складається з не менше ніж 100 аналогічних або схожих Модулів. Договір укладено відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України. У питаннях, неврегульованих Договором, сторони керуються Цивільним кодексом України, законодавством України щодо інвестування та іншими актами цивільного законодавства України. Відносини Сторін, передбачені розділом 5 Договору, регулюються, серед іншого, положеннями Цивільного кодексу України про договір доручення, при цьому Інвестор виступає як Довіритель, а Керуючий - як Повірений.
Вартість права на освоєння земельної ділянки № НОМЕР_4 , загальною площею 363,00 кв.м становить еквівалент суми 164377,80 гривень (п.п. 3.1. Договору). Суму рівну 100 % від суми договору Інвестор вносить Керівнику у день укладання договору (п.п. 4.1. Договору).
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Поряд з цим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 01 липня 2015 року № 6-612цс15, аналогічна правова позиція ВСУ міститься й у справі № 6-3999цс17.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначене також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 331/8757/14-ц.
Судом встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_2 був фактично збудований позивачкою за її власний кошт, саме вона займалася питаннями будівництва будинку в 2010 році, оплачувала та організовувала доставку будівельних матеріалів, сплачувала робітникам кошти за їх роботу.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 30, 81, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 та Обслуговуючий рекреаційний кооператив «Човнова станція рибаків-любителів «Маяк» про визнання права власності на будинок - задовольнити.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на будівлю човнової станції № 141, що розташовані за адресою: комплекс будівель та споруд № 9, Маяківської територіальної громади Одеського району Одеської області, який складається з: будівля човнової станції літ. «А», загальною площею 119,7 кв.м., основною площею 44,3 кв.м., сарай літ. «Б», альтанка літ. «В», споруди № 1, 2, та розташований на земельній ділянці площею 108,59 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Д. Анісімова