ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м.Черкаси

Справа № 711/7013/22
Провадження № 22-ц/821/449/24
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Грачова Тетяна Григорівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: адвокат Траченко Ірина Вікторівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Казидуб О.Г. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 29 грудня 2023 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що ОСОБА_2 є матір`ю його малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 лютого 2022 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між ним та відповідачкою розірвано через різні погляди на виховання та утримання доньки.

Вказує, що ще до розірвання шлюбу відповідачка залишила малолітню доньку йому в зв`язку з небажанням займатися лікуванням дитини. Малолітня донька наразі проживає з ним, а після розірвання шлюбу відповідачка припинила спілкування з дитиною взагалі.

ОСОБА_1 вказує, що відповідачка тривалий час не спілкується з донькою, не цікавиться її здоров`ям, не допомагає у лікуванні та вихованні дитини.

28 червня 2022 року, вказує позивач, відповідачка направила на адресу служби у справах дітей Черкаської міської ради лист про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки.

Позивач зазначає, що його донька ОСОБА_3 має вади здоров`я та потребує постійного лікування та нагляду. Усі питання щодо лікування та виховання дитини наразі вирішує він особисто.

На підставі викладеного, позивач просив постановити судове рішення, яким позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суд м. Черкаси від 14 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що умисних дій ОСОБА_2 по ухиленню від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_3 не встановлено.

Крім того, за висновками суду, якщо один з батьків не платить аліменти на утримання дитини - це не є самостійною підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

На думку суду, зменшення часу участі у житті доньки обумовлена об`єктивними умовами, а саме, окремим проживанням сторін після розірвання шлюбу, наявності у ОСОБА_1 можливості вільно розпоряджатися своїм часом та наявних фінансових можливостей.

Суд звернув увагу на те, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення аліментів. При цьому, як зазначала відповідачка в судовому засіданні, нею надавалася фінансова допомога позивачу по утриманню дитини. Даний факт позивач в судовому засіданні не заперечував.

Суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у даному випадку, є недоцільним, а тому, вважав за необхідне у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 відмовити.

Оскільки судом в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовлено, суд не знайшов підстав і для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 23 січня 2024 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору по суті, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги того, що зазначені ним в позові фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати саме як свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками щодо виховання дочки ОСОБА_4 , 2018 року народження.

Вказує, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд, відмовивши в задоволенні позову, не попередив відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дочки і не поклав на орган опіки та піклування обов`язок щодо відповідного контролю за цим.

Суд, не надавши поясненням свідків критичної оцінки , поклав їх в основу свого висновку про те, що відповідач не нехтувала свідомо та умисно своїми батьківськими обов`язками щодо донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом не була взята до уваги власноручно написана відповідачем заява від 21.04.2022, зі змісту якої вбачається, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Суд безпідставно погодився з твердженнями відповідача, що заява написана під примусом позивача для надання можливості його виїзду з дитиною до Німеччини та в зв`язку зі збройною агресією рф та воєнними діями на території України, без належних доказів застосування до відповідачки примусу чи будь-якого тиску на неї при підписанні заяви.

Просить врахувати, що на час підписання даної заяви малолітня донька вже мала статус дитини інваліда та він мав відстрочку і на виїзд за кордон.

Суд першої інстанції критично оцінив висновок органу опіки та піклування і не врахував його при винесенні рішення, врахувавши лише пояснення відповідача.

Суд не звернув уваги на пояснення представника органу опіки та піклування та на його пояснення про те, що відповідачка, підписавши заяву, розуміла її зміст і знала про прагнення позивача позбавити її батьківських прав щодо доньки.

Вважає, що висновок суду про те, що умисних дій відповідача по ухиленню від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_4 не встановлено в судовому засіданні, що відповідач не вчиняла умисних дій щодо своєї доньки, не допускала бездіяльності у реалізації батьківських обов`язків, не відповідають обставинам справи.

При ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Так, на думку суду, надані позивачем документи підтверджують факт здійснення ним належного батьківського обов`язку, проте, в дійсності вказані документи підтверджують факт , що малолітня ОСОБА_4 отримала турботу лише від батька і не отримала ніякої турботи по утриманню, лікуванню, розвитку від своєї матері, отже відповідач умисно не здійснювала належно свій материнський обов`язок.

Вважає висновок суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів безпідставним та незаконним, оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не приймає будь-якої участі у вихованні та повноцінному розвитку дитини.

Із наданих суду медичних документів вбачається, що спільна донька ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям і потребує коштів на лікування.

Сторони у справі є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення та утримання дитини.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 09 лютого 2024 року, представник ОСОБА_2 адвокат Траченко І.В. вважаючи, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при тому, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Зазначає, що під час та після розгляду справи в суді, сторони підтримували спілкування щодо дитини, частота і якість якого залежала від позивача.

Вказує, що судом надано належну оцінку висновку органу опіки та піклування.

При розгляді справи ні позивач, ні представник органу опіки та піклування не змогли вказати та обґрунтувати яких саме найкращих інтересів дитини буде досягнуто при позбавленні відповідачки батьківських права в умовах воєнного стану.

Відносно вимоги про стягнення аліментів, зазначає про відсутність між сторонами спору щодо утримання дитини. Сторони добровільно домовились про порядок участі у витратах щодо утримання дитини. Відповідач надавала готівкові кошти, харчі, речі для забезпечення потреб дитини до моменту, поки позивач це приймав і до початку реалізації ним наміру позбавлення відповідача батьківських прав.

Вказує, що відповідач під час судового розгляду змінював свою позицію щодо необхідності задоволення вимоги про стягнення аліментів та підтримав її у дебатах лише за наполегливою порадою свого представника.

Позивачем надано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про місце реєстрації дитини. При цьому у клопотанні не вказано мету подання такої довідки.

Крім того, під психологічним тиском позивач отримав від відповідачки 27.12.2023 нотаріально засвідчену заяву про її згоду на виїзд дитини у його супроводі до ФР Німеччина з 01.01.2024 строком на шість місяців, що підтверджує намір позивача покинути територію України.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2022 року по справі № 711/7564/22, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 21 квітня 2018 року у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області розірвано.

Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 . Батьком вказаний « ОСОБА_1 », матір`ю вказана « ОСОБА_2 ».

З Довідки № 472/01-05/1 від 21.04.2022 року, наданої директором КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на лікуванні у КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» з 19.04.2022 року. Діагноз: Психічні розлади у вигляді РСА, важких мовних порушень, когнітивної недостатності з низьким рівнем соціального функціонування.

Відповідно до Характеристики на вихованку групи № 7 «Віночок» дошкільного навчального закладу ясла-садок № 78 «Джерельце» Черкаської міської ради ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 24 від 03.05.2022 року вбачається, що ОСОБА_6 зарахована до групи № 3 «Сонечко» дошкільного навчального закладу ясла-садок № 78 «Джерельце» 06.09.2021 року, яку відвідувала по 30.11.2021 року (загальна кількість днів відвідування цієї групи 5 днів). З 01.01.2022 року була переведена в інклюзивну групу № 5 «Дзвіночки» (наказ від 07.12.2021 року № 160), у відповідності до висновку КУ «Інклюзивно-ресурсного центру» ЧМР (загальна кількість днів відвідування цієї групи 3 дні). З 27.01.2022 року була переведена у інклюзивну групу № 1 «Бджілка» (наказ від 27.01.2022 року № 23) у відповідності до протоколу визначення рівня підтримки засідання команди ППС з ООП в наданні підтримки у закладі дошкільної освіти (протокол від 26.01.2022 року) (загальна кількість днів відвідування цієї групи 9 днів). З 01.08.2022 року була переведена у групу № 7 «Віночок» (наказ від 07.12.2021 року № 160) та відвідує заклад по цей час. За період відвідування дитиною закладу та спостереженню за нею встановлено, що дитина охоче відвідує дошкільний заклад, відкрито йде на контакт з новими дітьми і дорослими. Протягом дня переважає радісний настрій, бадьора, активна, цікавиться іграшками, віддає перевагу конструктору Лего, здійснює маніпуляції з іграшковим посудом, ляльками, машинками, візочком. Бере участь у рухливих колективних іграх, з однолітками малоконтактна, але грається поряд, не проявляє агресію. Проявляє інтерес до занять, радіє вдалому виконанню завдання, проте, працездатність може знижуватися у зв`язку з особливостями розвитку психічних процесів. Кароліна групує предмети за кольором, знаходить парні зображення. З допомогою дорослого співставляє за розміром, формою, складає зображення з 4-х частин. Малий словниковий запас, мовленнєва активність низька. Порушений фонематичний слух, сприймання, звуковимова. Мислення конкретне, наочно-образне. Дрібна моторика розвинена недостатньо. Навички самообслуговування на стадії формування. Вміє самостійно їсти.

Згідно довідки № 2525/28-5/2-1 від 03.11.2022, виданої Департаментом соціальної політики, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради і отримує допомогу на дитину інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заяви від 21.04.2022 ОСОБА_2 повідомила Службу у справах дітей Черкаської міської ради та всі компетентні органи, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до змісту Висновку № 246/30-03-03 від 03.08.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що Орган опіки та піклування м. Черкаси вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до усталеної судової практики позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

При вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 тривалий час не спілкується з донькою, не цікавиться її здоров`ям, не допомагає у лікуванні та вихованні доньки, в той час коли малолітня донька ОСОБА_4 має вади здоров`я та потребує постійного лікування та нагляду.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 було надано медичну документацію, що підтверджує проблеми зі здоров`ям їхньої доньки ОСОБА_4 , заяву, адресовану службі у справах дітей та Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи даний спір, на думку суду, надані позивачем медичні документи підтверджують лише факт здійснення позивачем ОСОБА_1 належного батьківського обов`язку та виходив із того, що умисних дій ОСОБА_2 по ухиленню від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_3 не встановлено.

Перевіривши надані позивачем докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані медичні документи лише підтверджують те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має проблеми зі здоров`ям та позивач, який є її батьком, виконує належним чином свої батьківські обов`язки, проте, вказані докази не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про наявність визначених у ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини та які беззаперечно свідчать про свідоме та умисне нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, а у разі позбавлення батьківських прав відповідача буде здійснене розірвання сімейних зв`язків, що означатиме позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це може вважатись виправданим лише за виняткових обставин, які в даній справі відсутні .

Колегія суддів погоджується з таким висновком і відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги власноручно написану відповідачем заяву від 21.04.2022, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , оскільки заперечення відповідача свідчить про те, що вона, підписуючи дану заяву, не розуміла наслідків такої заяви та діяла під впливом певних обставин.

Також є необгрунтованими доводи скаржника, що суд першої інстанції критично оцінив висновок органу опіки та піклування і не врахував його при винесенні рішення, врахувавши лише пояснення відповідача, оскільки при дослідженні цього висновку суд першої інстанції вказав, що висновок є необґрунтованим, не містить інформацію про вжиті заходи щодо встановлення істинності та обставин подання ОСОБА_2 заяви, в якій відповідачка не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Суд першої інстанції правильно констатував, що у висновку відсутні будь-які посилання та обгрунтування, яких саме інтересів дитини буде досягнуто при позбавленні матері батьківських прав щодо своєї дитини.

Також вказаний висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування носить лише рекомендаційний характер і підлягає врахуванню нарівні з іншими належними доказами.

Суд оцінив вказаний висновок і дійшов правильного висновку про його неврахування при прийнятті рішення.

Також матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Той факт, що на час розгляду справи малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає окремо від матері, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що: «позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом вірно враховано практику Європейського суду з прав людини та, що судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, позивач не довів підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними та дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини апеляційний суд виходить з наступного.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 15 СК України, статті 180 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, у тому числі і щодо обов`язку утримувати дитину. Такий обов`язок матері, батька відповідно до частини першої статті 121 СК України ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Оскільки у справі встановлено та сторонами не заперечувалось того факту, що на час розгляду даної справи мати дитини з позивачем та донькою не проживає, то відповідно до вимог частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі за вибором позивача (матері) разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини статті 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня подачі заяви.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд не врахував, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановивши, що малолітня донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживає окремо від матері, разом із позивачем по справі, суд помилково відмовив у задоволенні позову у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в даній частині.

В частині відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно відповідає вимогам ст.263 ЦПК України з підстав, наведених вище в даній постанові.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає , що оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового за вимогою про стягнення аліментів, тому необхідно стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви та суму судового збору у розмірі 1 488,60 грн., що підлягала сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2023 року у частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 1 488,60 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду складено 07 березня 2024 року/