05 березня 2024 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
при секретарі Литвиненко В.М.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири, визнання права власності на 2/3 частки квартири,-
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ квартири, визнання права власності на 2/3 частки квартири. Просить здійснити поділ квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у шлюбі з 05 серпня 2005р. по 12.01.2021 року. В період шлюбу позивач та відповідач купили квартиру АДРЕСА_2 . Вказує, що оскільки позивач з дітьми наразі у важкому матеріальному становищі, у зв`язку з чим задля захисту своїх та їхніх інтересів просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя.
Зазначає, що на аліменти позивач не подавала, так як у них з відповідачем була домовленість, що він буде передавати кошти на утримання дітей щомісячно. Наразі коштів, що відповідач передає на утримання дітей не вистачає для нормального фізичного та духовного розвитку дітей, так як вони часто хворіють, шкільна програма та навчання в Університеті старшої доньки вимагає додаткових коштів (репетитори, спортивні гуртки, різноманітні збори на книжки та зошити, гаджети, ноутбук у навчальних закладах). Також позивач зазначає, що вона з дітьми проживає в даній квартирі з адресою: АДРЕСА_1 , ніяким іншим нерухомим майном крім вище згаданої квартири ні позивач, ні її діти не володіють. Враховуючи цей факт в неї і виникли, хвилювання, що у разі якщо б відбувся рівноцінний розподіл на частки квартири, то її діти і вона при бажанні відповідача продати свою частину квартири, залишилися б на вулиці, так як купити однокімнатну квартиру за виручені кошти вони б не змогли. Оскільки відповідач не приймає участі у спілкуванні та вихованні дітей, в позивача виникає страх за подальше їхнє майбутнє, а саме те, що вони можуть залишитися без власної оселі. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією переписати їхні з відповідачем частини квартири на дітей, але неодноразово чула категоричну відмову від даної пропозиції.
Додатково позивач зазначає, що у неї була виявлена важка хвороба з подальшою операцією, лікарський діагноз 28.10.2022р., виконане оперативне втручання в обсязі лапароскопічна нефропексія. Також на даний момент у позивачки погіршився зір, з 22.05.2023р. і вона проходить лікування. Через вищевказані перенесені нею захворювання, позивач не має можливості повноцінно працювати, що безпосередньо відображається на матеріальному становищі їхньої сім`ї. Також зазначає, що їхня старша донька ОСОБА_3 на даний момент має низку різних захворювань і потребує постійного дороговартісного лікування та оздоровлення (регулярне відвідуванні басейну, регулярних масажів у спеціаліста, спеціального ортопедичного взуття та дорогих медичних препаратів, постійні консультації та огляд у лікарів): 1) вроджена вада розвитку серцевих порожнин та з`єднань, неуточнена. Додаткова атипова хорда лівого шлуночка; 2) ювенільний ідіопатичний сколіоз, множинні відділи хребта ІІ ст.; 3) дисфункція гіпоталамуса некласифіковано в інших рубриках. Гіпоталамічний синдром пубертального періоду; 4) хвороба щитоподібної залози неуточнена; 5) дифузний (едемічний) зоб, пов`язаний з йодною недостатність. Окрім цього, їхня молодша донька, ОСОБА_4 на даний момент також має низку різних захворювань і потребує постійного дороговартісного лікування та оздоровлення: 1) асиметрія положення лопаток. Перекос тазу. Інші уточнені деформуючі дорсопатії, грудний відділ. Порушення постави; 2) ПВС 1-ст., вкорочення однієї ноги на 1,5см.; 3) нефроптоз. Деструктивні зміни 12 ребра зліва.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК , враховуючи, що відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Згідно договору купівлі-продажу квартири зареєстрованого в реєстрі за №1420 від 04.09.2019 року, ОСОБА_5 як Продавець з однієї сторони та ОСОБА_2 як Покупець з другої сторони уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно п. 3.6. Договору, Покупець повідомляє Продавця, а Продавець взяв до уваги той факт, що предмет даного Договору Покупець набуває в спільну сумісну власність, на укладення даного договору дана згода другого з подружжя, про що зроблена відповідна заява, підпис на якій засвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В., зі змістом якої ознайомлено Продавця.
Даний договір ні сторонами ні третіми особами оспорений не був, зокрема в частині п.3.6., яким підтверджується, що нерухомий об`єкт було набуто у спільну сумісну власність.
Вищевказана квартира оформлена на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179789887 від 04.09.2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Позивач ОСОБА_1 28.10.2022р. в обгрунтування позову зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, суд повинен відступити від засад рівності часток подружжя врахувуючи обставини, а саме, що діти проживають з позивачкою, перебувають на її повному утриманні, позивач та діти мають проблеми із здоров`ям, про що свідчать виписки лікарів із медичних карток, в зв`язку з цим потребують постійно консультацій та огляду лікарів, також діти потребують додаткових коштів на навчання.
Згідно статті 150 СК України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ухилявся від участі в утриманні дітей, немає рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей чи наявності у нього заборгованості по аліментах, відсутні заяви чи рішення щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання дітей.
Також, матеріали справи також не містять доказів, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду сім`ї.
Отже, позивачем у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не подано суду належних та допустимих доказів для застосування судом частин 2,3 статті 70 СК України для збільшення її частки.
Враховуючи всі обставини в сукупності, суд проходить до висновку, що частки сторін є рівними, а тому квартира підлягає до поділу, як спільне майно шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК, понесені позивачкою судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. підлягають до стягнення з відповідача на її користь.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири, визнання права власності на 2/3 частки квартири задовольнити частково.
Здійснити поділ квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 08.03.2024 року.
Суддя Харечко С.П.