ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1233/23 Номер провадження 22-ц/814/1341/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2023 року, ухвалене суддею Хоменко Д.Є., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2/3117415 від 30.05.2017 року у розмірі 74 748,50 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.05.2017 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2/3117415, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 41 840,00 грн., строком на 60 місяців, тобто до 29.05.2022 року зі сплатою 15,00% річних та 2,30% від суми кредиту - комісійна винагорода. 22.12.2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №ІІ-2020, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Креді Агріколь Банк», у т.ч., і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2/3117415 від 30.05.2017 року. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на дату пред`яволення позову заборгованість відповідача становить 74 748,50 грн. з яких: рахунок простроченої заборгованості - 23 589,21 грн.; рахунок строкової заборгованості - 15 612,80 грн.; рахунок комісії - 962,32 грн.; рахунок нарахованих відсотків - 382,19 грн.; рахунок прострочених відсотків - 14 955,58 грн. та рахунок простроченої комісії - 19 246,40 грн.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2/3117415 від 30.05.2017 року у розмірі 74 748,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за результатами розгляду справи по суті позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушила зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити в нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 009,30 грн. та судовий збір у розмірі 610,75 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що основою спірних правовідносин є кредитний договір №2/3117415 від 30.05.2017 року, укладений з АТ «Креді Агріколь Банк», яке потім відступило права вимоги позивачу. Договором передбачена оплата комісійної винагороди щомісячно в розмірі 2,3%. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, стягнув з відповідача комісію 962,32 грн. та прострочену комісію 19 246,40 грн., тобто всього разом за комісією стягнуто 20 208,72 грн. Посилаючись на відповідні правові висновки Верховного Суду, зазначає, що згідно чинного законодавства несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. При цьому, не є визначальним той факт що відповідач підписала умову договору щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту. Визначальним є той факт, що положення договору про встановлення плати за обслуговування кредиту є нікчемним та вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача 20 208,72 грн. як заборгованості за комісією підлягає скасуванню. Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував правові позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду в справах щодо стягнення комісії з позичальників. Отже, потрібно зробити перерахунок заборгованості. Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача 74 748,50 грн., з яких: · комісія в сумі 962,32 + 19 246,40 = 20 208,72 грн., тому потрібно відняти від суми боргу комісію: 74 748,50 грн. - 20208,72 грн. = 54 539,78 грн. Крім того зазначає, що протягом певного часу відповідач сплачувала комісію. Так як встановлення плати за обслуговування кредиту є нікчемним та вважається таким з моменту укладення договору, то від суми боргу потрібно відняти загальну суму сплаченої комісії. Як слідує з додатку №1 до договору (графік погашення заборгованості), загальна сума платежів за комісією становить 57 739,20 грн. Позивачем заявлена вимога щодо сплати комісії у розмірі 20 208,32 грн., отже відповідач вже сплатила 57 739,20 - 20208,72 = 37 530,48 грн. Цю суму також слід відняти від загальної суми заборгованості: 54 539,78 грн. - 37530,48 грн. = 17 009,30 грн. - заборгованість відповідача за тілом кредиту та за відсотками. Інший спосіб підрахунків: від загальної суми заборгованості, заявленої позивачем (74 748,50 грн.) віднімаємо загальну суму платежів за комісіями (57 739,20 грн.): 74 748,50 грн. 57 739,20 грн. = 17 009,30 грн. Отже, сума боргу (тіло плюс проценти) становить 17 009,30 грн. В свою чергу вважає, що підлягає також зменшенню і стягнутий з відповідача судовий збір, так як сума позовних вимог зменшилася з 74 748,50 грн. до 17 009,30 грн., то і сума судового збору повинна бути пропорційно зменшена, тобто з 2 684 грн. до 610,785 грн. Щодо порушення судом норм процесуального права зазначає, що ОСОБА_1 не знала про відкриття провадження у справі, не отримувала на свою адресу реєстрації жодних листів. Позивач у своїй позовній заяві навмисно вказав вигадану, недійсну адресу відповідача. У матеріалах справи є відповідь виконкому Скороходівської сільради №02.1-28/2912 від 11.10.2023 року, в якій зазначено що ОСОБА_1 не зареєстрована на території селищної ради. В той же час, справжнім місцем реєстрації відповідача є с. Семенівка Полтавської області, що підтверджується пропискою в паспорті (є в матеріалах справи), але, незважаючи на вищевказані обставини, суд першої інстанції все одно направляв судові повістки та інші процесуальні документи на вигадану адресу відповідача. Судом не було здійснено жодних дій для встановлення дійсного місця реєстрації (проживання) відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 30.05.2017 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір №2/3117415, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 41 840,00 грн., строком на 60 місяців, тобто до 29.05.2022 року зі сплатою 15,00% річних та 2,30% від суми кредиту - комісійна винагорода (а.с. 5).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 станом на 23.12.2020 року має борг по кредитному договору №2/3117415 перед у розмірі 74 748,50 грн., з яких: рахунок простроченої заборгованості - 23 589,21 грн.; рахунок строкової заборгованості - 15 612,80 грн.; рахунок комісії - 962,32 грн.; рахунок нарахованих відсотків - 382,19 грн.; рахунок прострочених відсотків - 14955,58 грн. та рахунок простроченої комісії - 19246,40 грн. (а.с. 30).

22.12.2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №ІІ-2020 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Креді Агріколь Банк», в тому числі, і до ОСОБА_1 (а.с. 34-38).

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушила зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2/3117415 від 30.05.2017 року у розмірі 74 748,50 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 41 840 грн., строком на 60 місяців, з 30.05.2017 року по 29.05.2022 року (включно) та зобов`язалася сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 30 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором (пункти 1.1 кредитного договору).

У пункті 1.3 кредитного договору сторонами обумовлено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісяця, в розмірі 15 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором та комісійну винагороду щомісяця за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,3 % в місяць від суми кредиту.

У разі прострочення сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно з умовами договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожний день прострочення платежу (пункт 3.1. кредитного договору).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка, згідно з наданим банком розрахунком, станом на день звернення до суду становить 74 748,50 грн. з яких: прострочена заборгованість - 23 589,21 грн.; строкова заборгованість - 15 612,80 грн.; комісія 962,32 грн.; нараховані відсотки - 382,19 грн.; прострочені відсотки - 14 955,58 грн. та простроченої комісія -19 246,40 грн.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів правильним висновок суду першої інстанції, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підтверджується відповідним розрахунком та не спростована під час розгляду справи відповідачем, підлягає стягненню з останньої на користь позивача як правонаступника АТ «Креді Агріколь Банк».

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, презумпцію правомірності укладеного між сторонами кредитного договору під час розгляду справи відповідачем не спростовано. Факт укладення комплексного договору №2/3117415 від 30.05.2017 року ОСОБА_1 не заперечується.

Укладаючи кредитний договір від 30.05.20917 року, відповідач ОСОБА_1 повинна була достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання нею умов кредитного договору, повинна була діяти добросовісно, а підписавши договір, вона погодилася з його умовами та взяла на себе зобов`язання, передбачені договором.

Таким чином, достовірно встановлено, що між АТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та ОСОБА_1 був укладений комплексний кредитний договір, умови якого погоджені сторонами. Кредитор свої зобов`язання за цим договором виконав, надав позичальнику грошові кошти. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання умов договору. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо безпідставності нарахування кредитором комісії не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року текст статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» був викладений в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії.

Відповідно до п.1.3.2 за користування кредитом позичальник сплачує щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмір 2,3% від суми кредиту, зазначено в п.1.1 договору.

Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості недійсною визнана не була.

За таких обставин позивач має право вимагати стягнення заборгованості з комісійної винагороди.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки під час укладення комплексного договору №2/3117415 від 30.05.2017 року ОСОБА_1 було вказано адресу реєстрації та фактичного місця проживання АДРЕСА_1 , що підтверджуються копією її паспорту, що був наданий банку при укладенні договору (а.с. 5,32).

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», звертаючись до суду з позовом, зазначило саме вказану адресу відповідача ОСОБА_1 , як таку що відома банку.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справи зробив відповідний запит до Скороходівської селищної ради з метою встановлення/ підтвердження місця реєстрації ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно відповіді -довідки виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Полтавської області №02.1-28/2912 від 11.10.2023 року, за відомостями реєстру територіальної громади місце проживання ОСОБА_1 на території селищної ради не зареєстровано.

Таким чином, оскільки фактичне місце проживання ОСОБА_1 невідомо, судом першої інстанції з дотримання ч.10 ст. 187 ЦПК України повідомлено ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 107-108) та направлено копію позовної заяви з додатками на останню відому адресу місця реєстрації відповідача (а.с. 57-106). Конверт з поштовим відправленням повернувся без вручення із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, докази про зміну місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 та про повідомлення банку чи новому кредитору нової адреси проживання (реєстрації) під розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норми процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення зобов`язань за цим договором, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов