Справа № 953/8885/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючої судді -Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судового засідання- Кот Я.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення моральної шкоди,-
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (далі - відповідач), відповідно до якого просить стягнути з відповідача на його на користь в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням його законних трудових прав грошові кошти у сумі 100000 гривень.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у серпні 2004 року за результатами проведення конкурсу на заміщення вакантної посади державного службовця його було прийнято на роботу до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (далі - РВ ФДМУ по Харківській області, відповідач), яке у 2019 році було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, а у 2021 році повернулось до первинної назви - РВ ФДМУ по Харківській області.
14.09.2016 під час його тимчасової непрацездатності на його поштову адресу надійшов лист РВ ФДМУ по Харківській області від 09.09.2016 з наказом про звільнення з посади державної служби від 08.09.2016, що могло свідчити про виготовлення посадовими особами відповідача вказаного наказу, а відтак про незаконне звільнення з роботи під час тимчасової непрацездатності без здійснення грошового розрахунку та без видачі трудової книжки, яку утримує Відповідач до теперішнього часу, адже 08.09.2016 року під час його перебування на роботі у відповідача ні мови про звільнення позивача з роботи ні здійснення будь-яких дій зі звільнення не відбувалось. За таких умов, після вказаного незаконного звільнення під час тимчасової непрацездатності без грошового розрахунку за низкою судових рішень відповідач вимушений був виплачувати йому своєчасно не нараховану та не виплачену заробітну плату та відповідні компенсаційні виплати, а також відшкодовувати заподіяну моральну шкоду. Зокрема, постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у цивільній справі №638/2156/21 постановлено з- поміж іншого стягнути з РВ ФДМУ по Харківській області на користь позивача 5 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди через встановлення судовими рішеннями адміністративних судів низки фактів порушення його законних трудових прав. Разом з тим, мотивуючи вказану постанову суд апеляційної інстанції не взяв до уваги окремі судові рішення адміністративних судів, оскільки вони не набрали законної сили, а відтак окремі факти порушення його законних трудових прав залишились поза увагою. Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у адміністративній справі №520/3088/23 за позовом ОСОБА_1 до Відповідача про стягнення заробітної плати визнано набуття ним права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку згідно статті 117 КЗпП України за 1645 днів та встановленням його розміру у сумі 374 961, 30 грн. (1645 днів затримки розрахунку х 227, 94 грн. середньоденної заробітної плати = = 374 961, 30 грн.) Вказане судове рішення було виконане відповідачем до набрання ним законної сили згідно листа РВ ФДМУ по Харківській області від 06.07.2023 №20-03-ПІ-16, що засвідчило визнання відповідачем фактів порушення ним законних трудових прав позивача, а відтак вони являються доведеними станом на сьогоднішній день.
Таким чином, позивач вважає, що вказані судові рішення адміністративних судів беззаперечно свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів щодо своєчасного та в повному обсязі отримання заробітної плати, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що безумовно заподіяло позивачу значної моральної шкоди, у зв`язку з чим вважає за доцільне звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику порушеннями його законних прав в порядку ЦПК України, оскільки згідно частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Позивач вказує, що порушення вимог чинного законодавства України про працю щодо відсутності виплати заробітної плати в день звільнення у тому числі визнання набуття ним права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку згідно статті 117 КЗпП України за 1645 днів та встановлення його розміру у сумі 374 961, 30 грн., призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також до приниження йогої честі, гідності та ділової репутації. Таким чином, зважаючи на тривалість часу, у який він не отримує компенсацію за порушення його прав, та зусилля, що повинні бути витрачені на поновлення нормального стану, а також зважаючи на умисне приниження відповідачем його честі, гідності та ділової репутації, частковий розумний, виважений та справедливий розмір моральної шкоди оцінює саме в 100 000, 00 (сто тисяч) гривень.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2023 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін.
02.10.2023 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої вказує на те, що в ході виконання окремих судових рішень відповідач намагається спотворити зміст їх резолютивних частин вочевидь заради заниження постановлених до нарахування та виплати йому коштів, що лише підкреслює його вину у формі прямого умислу та свідчить про збільшення обсягу заподіяної йому моральної шкоди, а відтак вважає за доцільне доповнити підстави позову у цивільній справі №953/8885/23 (номер провадження 2/953/4432/23), а також збільшити розмір позовних вимог у ній до 200 000, 00 (двохсот тисяч) гривень, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно пункту 1) частини 6 статті 19 ЦПК України.
12.10.2023 до суду поштовим шляхом надійшов відзив в.о.начальника Регіонального відділення, Голови комісії з реорганізації Фонду Державного майна України по Харківській області на позовну заяву. Зі змісту якої вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача з огляду на те, що правомірність звільнення відповідача з державної служби було предметом розгляду адміністративної справи № 820/5040/16 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 820/5040/16, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю. Згадана постанова залишена в силі ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі № 820/5040/16 та змінена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 820/5040/16 в частині мотивів відмови в задоволенні позову, в решті залишена без змін.
Позивач в обґрунтування наявності підстав позову, наводить низку судових рішень Харківського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у адміністративній справі № 520/3088/23 не набрало законної сили: ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення заробітної плати. Відтак, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у адміністративній справі № 520/3088/23 не може бути належним доказом відповідно до ст.77 та не може звільняти позивача від доказування спричинення йому моральної шкоди відповідно до частини четвертої ст. 88 ЦПК України.
Вказує, що твердження ОСОБА_1 про те що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у адміністративній справі № 520/3088/23 було виконано відповідачем до набрання ним законної сили згідно листа регіонального відділення ФДМ України від 06.07.2023 року №20-03-ПІ-16, що засвідчило виконання відповідачем фактів порушення ним законних трудових прав ОСОБА_1 , є хибним. Враховуючи ст. 14 КАС України, регіональне відділення ФДМ України виконало документ суду, а не визнало його доводи та міркування. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року та постанову колегії суддів другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року до адміністративній справі № 520/9766/22 взагалі не свідчить про наявність перед заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. ОСОБА_1 не довів його моральних страждань, його втрати нормальних життєвих зв`язків, його додаткових зусиль для організації свого життя саме через грошовий спір у справі № 520/9766/22.
Зазначає, що відповідно до пункту 43 постанови від 29 квітня 2020 року у справі № 820/1313/18, Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив: " 43. Також у справі № 820/3870/17 суди дійшли висновків про те, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області були вчинені всі необхідні дії для здійснення з ОСОБА_1 розрахунків під час звільнення 08 вересня 2019 року." Відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що нібито відносно нього були порушення вимог чинного законодавства України про працю щодо відсутності виплати заробітної плати в день звільнення, спростовуються матеріалами судових справ № 820/3870/17, № 820/1313/18.
Щодо обґрунтованості твердження ОСОБА_1 , що регіональне відділення ФДМ України своїми діями завдало позивачу моральної шкоди зазначає, що позивачем не було доведено, яким чином невиплата належних йому грошових сум призвела до: його моральних страждань; втрати нормальних життєвих зв`язків; вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Жодного документального підтвердження виникнення зазначених вище негативних обставин ОСОБА_1 не надав. ОСОБА_1 не довів жодної складової поняття моральної шкоди, тим більш не підтвердив наявність моральної шкоди матеріальними доказами. Вказує, що стягнення коштів не донарахованої заробітної плати, компенсаційних витрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є матеріальними збитками і не є моральною шкодою, відтак, посилання ОСОБА_1 лише на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року та постанову колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у адміністративній справі № 520/9766/22 по зазначеним вище справам не доводить втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі (поняття моральної шкоди 31.03.1995p). пункт 3 постанови Пленуму ВС № 4. Не довівши самого факту моральної шкоди, не довів ОСОБА_1 наявність причинного зв`язку між шкодою (на цей час її не існує), і протиправним діянням Регіонального відділення. За відсутності моральної шкоди, не можна говорити про існування вини відповідача (не має моральних страждань, не має втрат нормальних життєвих зв`язків, не має додаткових зусиль для організації життя Позивача, не має ніякої вини Регіонального відділення). Ні довідок медичних закладів, ні копій чеків про витрати на купівлю ліків, ні інших витрат на відновлення свого здоров`я в зв`язку з моральними стражданнями, втратами нормальних життєвих зав`язків, додатковими зусиллями для організації свого життя, ОСОБА_1 не надав.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 взагалі не довів моральної шкоди, обмежившись цитуванням пункту 13 постанови Пленуму ВС №4 від 31.03.1995, не можна дослідити обґрунтованість розміру моральної шкоди, яка заявлена у позовній заяві.
Зазначає, що усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, він був змушений відволікатися від нормального роду занять протягом семи років поспіль, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, внаслідок чого йому було завдано моральні страждання, все це призвело до порушення звичайних життєвих зв`язків, потребувало додаткових зусиль для організації свого життя.
Стосовно посилань відповідача на інші судові рішення у адміністративних справах №820/3870/17 та 820/1313/18, на яких він зосереджував пильну увагу при розгляді цивільної справи №638/2156/21 за його позовом до РВ ФДМУ по Харківській області про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що крім недоречності згадування про них станом на сьогоднішній день предметами спорів у вказаних адміністративних справах були наслідки перевірки та встановлення Головним управлінням Держпраці у Харківській області фактів порушень відповідачем вимог чинного законодавства України з питань обліку та оплати праці у 2017 році, в той час як предметами спорів у адміністративних справах №520/9766/22 та 520/3088/23 за позовами ОСОБА_1 до відповідача про стягнення заробітної плати являються наслідки дослідження та встановлення фактів порушень відповідачем вимог чинного законодавства України з питань оплати праці, здійснені адміністративними судами у 2023 році.
Також зазначає, що інші міркування відповідача не спростовують законності та обґрунтованості його позовних вимог у цивільній справі №953/8885/23 за його позовом до РВ ФДМУ по Харківській області про відшкодування моральної шкоди.
16.10.2023 до суду поштовим шляхом надійшли заперечення в.о.начальника Регіонального відділення, Голови комісії з реорганізації Фонду Державного майна України по Харківській області на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, зі змісту яких вбачається, зокрема, що у відповіді на відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди, позивач жодним чином не довів складової моральної шкоди, а саме: ???його моральних страждань; ???витрати нормальних життєвих зв`язків; ???вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги тривалий час (сім років), в продовж якого ОСОБА_1 не працевлаштований, подання позовів, не є обґрунтованою підставою для стягнення моральної школи. Як вже зазначало регіональне відділення ФДМ України, - ОСОБА_1 подає докази, які стосуються збитків, - доходів (у даному випадку - заробітної плати та прирівняних до неї виплат), які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 Цивільного кодексу України). Тобто, ОСОБА_1 підміняє поняття моральної шкоди (ст. 23 Цивільного кодексу України) збитками (ст. 22 Цивільного кодексу України).
Вказує, що адміністративна справа № 520/9766/22, наведена ОСОБА_1 у позовній заяві, не доводить втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі (втрати нормальних життєвих зав`язків, додаткових зусиль позивача для організації свого життя). Фактично, позивач намагається покращити своє матеріальне становище новими позовами без врахування норм, які спростовують доводи ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві. Крім того, в порушення цивільного процесу, ОСОБА_1 жодним чином не довів суму як первісних позовних вимог, так і їх збільшення.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України в Харківській області - Зучека Євгена Никодимовича про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про відшкодування моральної шкоди.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в заявах по суті справи.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті справи.
Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області з 16 серпня 2004 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №520/3088/23, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення заробітної плати. Зобов`язано Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в частині виплати утриманого військового збору за період з серпня 2004 року по серпень 2014 року у сумі 959,63 грн. (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 64 коп.).

Відповідно до даних, які містяться у листі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 06.07.2023 №20-03-ПІ-16 про надання інформації, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку із тим, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені йому було встановлено Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 № 520/3088/23, розрахунковий лист за вищевказану виплату не формується, а оплата здійснюється відповідно вищезазначеного рішення. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI визначено, що базою нарахування єдиного внеску роботодавцями є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України від 24.03.1995 р. №108/95-ВР «Про оплату праці». Суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток у розмірах, передбачених законодавством, є базою для нарахування єдиного внеску. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Підприємство після звільнення працівника не несе обов`язку страхувальника, а відповідно і платника страхових внесків. Отже, особам, яким після звільнення з роботи нараховані якісь виплати, єдиний внесок на зазначені суми не нараховується.

Додатком до вказаного листа є копія платіжної інструкції №180 (внутрішній номер 281367139) від 29.06.2023, про сплату РВ ФДМУ по Харківській області на користь ОСОБА_1 959,63 гривень за рішенням ХОАС від 28.06.2023 у справі №520/3088/23.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі №520/9766/22 залишено без задоволення апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/9766/22, яким зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2006 року - 03 серпня 2014 року по день виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у адміністративній справі №520/11901/21 згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 - залишено без змін.

Відповідно до даних, які містяться у листі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 25.09.2023 №20-03-ПІ-35 про надання інформації, ОСОБА_1 надано розрахунковий листок за вересень 2023 року, виконаний на підставі постанови ДААС від 18.09.2023 №520/9766/22, яким нараховано до виплати 470,80 гривень з урахуванням доходу та прирісту ІСЦ за травень, жовтень 2019 року, червень, листопад 2020 року.

Відповідно до даних, які містяться у розрахунковому листку за листопад 2020 року, розрахунку компенсації втрати частини доходів щодо виплачених грошових коштів на виконання рішення ХОАС від 05.10.2020 №520/10099/2020/45024/2020, ОСОБА_1 нараховано до виплати 4080 гривень.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.05.2023 у справі № 638/2156/21 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю Регіонального відділення Фонду державного майна України щодо неналежного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 820/3284/12, закрито. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями роботодавця, які тривалий час обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд, визначаючи розмір моральної шкоди у справі № 638/2156/21, не врахував рішення суду у справі №520/3088/23 та 520/9766/22, якими встановлено факт порушення відповідачем прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, з огляду на те, що вони не набрали законної сили.

Постановою Верховного Суду від 04.01.2024 у справі № 638/2156/21 постанову Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 залишено без змін.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Відшкодування моральної шкоди здійснюється з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду

від 26 листопада 2021 року у справі № 127/937/17 (провадження

№ 61-10602св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 757/55300/18-ц (провадження № 61-11023св21).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, стягнення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті працівника та з урахуванням інших обставин.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що встановлено іншим преюдиційним судовим рішенням і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК не підлягає доказуванню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України може здійснюватися в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі №6-23цс12, а також висновком Верховного Суду у постанові від 13 серпня 2020 року у справі №127/16375/19, на який посилався апеляційний суд, вирішуючи цей спір.

Пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Факт порушення відповідачем прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин встановлений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №520/3088/23, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/9766/22.

Позивач неодноразово звертався до адміністративного суду за захистом своїх прав у зв`язку з порушенням відповідачем, як роботодавцем своїх обов`язків щодо виплати усіх належних сум, визначених трудовим законодавством при звільненні.

Крім того, судом враховано, що відповідач, як роботодавець під час виконання судового рішення про нарахування та виплату позивачу заробітної плати, необґрунтовано утримано військовий збір за період з квітня 2006 року до 03.08.2014, що змусило позивача повторно звертатись до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат.

З урахуванням встановлених обставин справи та розподілу тягаря доказування, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача, які тривалий час обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тривалості порушення його прав, змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, зокрема, звернення до суду, а також те, що на час розгляду даної справи наявне рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями роботодавця, які тривалий час обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, ухвалене без врахування обставин, встановлених рішенням суду у справах №520/3088/23 та №520/9766/22, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що належним та достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовну заяву ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, задоволено частково, то з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь держави необхідно стягнути судовий збір за її подання у розмірі 20 гривень ( 1% ).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 2 000 ( дві тисячі) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь держави 20 (двадцять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, , адреса: м.Харків, Театральний майдан, 1.

Повний текст рішення складено 26.02.2024.

Суддя - С.М. Лисиченко