У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2024 Справа №607/13568/18 Провадження №4-с/607/13/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: Головуючого Дзюбича В.Л., за участю секретаря Кочмар С.М., представника скаржника адвоката Шевченко Д.С., стягувачки ОСОБА_1 , державного виконавця Шевчук А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця у виконавчому провадження з приводу виконання виконавчого листа №607/13568/18 виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області,

УСТАНОВИВ:

02.02.2024 через систему «Електронний суд» до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Д.С., в якій він просить суд: визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни та старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ШЕВЧУК Анастасії Олександрівни, яка полягає у нездійсненні обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів щомісяця та не повідомленні боржника про її розмір; визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни та старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ШЕВЧУК Анастасії Олександрівни, яка полягає у непроведені перевірок виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 25.07.2019 про відкриття виконавчого провадження; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від23.10.2019 про арешт майна боржника; визнати незаконним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 23.10.2019 про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 23.10.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 23.10.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 23.10.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 23.10.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ШЕВЧУК Анастасії Олександрівни від 20.06.2022 про арешт коштів боржника; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ШЕВЧУК Анастасії Олександрівни від 03.01.2024 про накладення штрафу на боржника у розмірі 45314 грн. 50 коп.; зобов`язати старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ШЕВЧУК Анастасію Олександрівну виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та повідомити відповідні державні органи, установи, організації (зокрема банківських) про скасування обмежень.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що виконавчим листом №607/13568/18, виданим 19.12.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, визначено змінити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2011. Стягувати із ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на представлені копії виконавчого провадження №59629786 вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 сторонам виконавчого провадження не направлялась, про що свідчить відсутність супровідного листа про її направлення, квитанції про відправку рекомендованого відправлення, чи будь-якої іншої інформації про факт направлення постанови сторонам або підпису сторін про ознайомлення з нею.

Таким чином, виконавцем порушено вимоги частини 1 статті 28 та частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику, чим було обумовлено необізнаність боржника про факт відкриття виконавчого провадження та наслідки й обов`язки, що за цим для нього слідують.

З візуального огляду копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 вбачається відсутність відтиску печатки та відсутність відмітки про номер примірника, що свідчить про те, що постанова складена тільки в одному примірнику, який міститься у матеріалах виконавчого провадження, що у свою чергу вказує на неможливість направлення інших примірників цієї постанови стягувачу та боржнику.

Таким чином, виконавцем порушено вимоги пункту 2 розділу IV Правил ведення діловодства та пункту 6 розділу І Інструкції №512/5, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 не містить відтиску печатки та не складена у щонайменше трьох примірниках (1-у виконавче провадження, 1 - боржнику, 1 - стягувачу).

Серед іншого, постанова не містить інформації про ідентифікатор для доступу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/, де також забезпечена можливість онлайн-оплати.

Із тексту постанови вбачається, що стягувачем зазначено « ОСОБА_1 », що не відповідає змісту виконавчого листа та рішенню суду, так як фактично стягувачем є « ОСОБА_1 ».

На думку скаржника, неправильне зазначення прізвища, імені та по батькові стягувача, відсутність відтиску печатки, ненаправлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 сторонам виконавчого провадження - є обставинами, що обумовлюють її незаконність та незаконність інших прийнятих виконавцем постанов у виконавчому провадженні.

Зазначає, що із тексту повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 23.10.2019 слідує, що: «[...] Станом на 23.10.2019 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 23.10.2019 за період з 21.01.2019 по 23.10.2019 становить 14129 гривня (UAH), що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці. [...]»

Однак, у матеріалах виконавчого провадження №59629786 відсутній розрахунок від 23.10.2019, що обумовлює недостовірність інформації, що міститься у такому повідомленні.

Відсутність розрахунку від 23.10.2019 у матеріалах виконавчого провадження №59629786 розцінюється скаржником як обставина, яка свідчить про те, що повідомлення від 23.10.2019 фактично не направлялось боржнику, містить недостовірні відомості, та свідчить про неознайомлення сторін виконавчого провадження про рівень заборгованості, що був станом на 23.10.2019.

Зазначає, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.10.2019, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 23.10.2019, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 23.10.2019, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 23.10.2019, постанова про арешт коштів боржника від 20.06.2022, містять порушення вимог пункту 2 розділу IV Правил ведення діловодства та пункту 6 розділу І Інструкції №512/5, оскільки вони не складені у щонайменше трьох примірниках (1- виконавче провадження, 1 - боржнику, 1 - стягувачу).

Із тексту постанови вбачається, що стягувачем зазначено « ОСОБА_1 », що не відповідає змісту виконавчого листа та рішенню суду, так як фактично стягувачем є « ОСОБА_1 ».

У них не дотримано вимог пункту 5.16 ДСТУ 4163-2003 щодо кожного адресата та підпункту 2 пункту 32 Правил надання послуг поштового зв`язку; невірно зазначено прізвище, ім`я та по батькові адресата (стягувача); відмітка про наявність додатків не заповнена. Згідно з пунктом 46 Типової інструкції з діловодства, якщо додаток надсилається не за всіма зазначеними в документі адресами, відмітка про наявність документа оформлюється за такою формою: «Додаток: на 5 арк. у 2 прим, на першу адресу.». Оскільки постанова повинна була виготовлена у різних примірниках, то у відмітці про наявність додатків повинно було бути зазначено який № примірника кому адресується; у пункті 3 Постанови визначено «[...] 3. Постанову направити Головному сервісному центру Міністерства внутрішніх справ України [...]».

Відповідно до пункту 5 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5 (далі - Положення про АСВП), документ виконавчого провадження, який направляється у паперовому вигляді, формується виконавцем у Системі до друку та вноситься до журналу реєстрації вихідної кореспонденції протягом 24 годин з моменту формування.

Пунктом 6 Положення про АСВП також передбачено, що документ виконавчого провадження, який направляється в електронному вигляді, формується виконавцем у АСВП із накладенням кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання, та реєструється в журналі реєстрації вихідної кореспонденції.

Таким чином, відсутність реєстраційного (вихідного) номеру та відмітки з QR-кодом перевірки накладення КЕП свідчить про те, що виконавцем порушено пункти 5 та 6 розділу IV Положення про АСВП та сформовано документ, який не зареєстровано у журналі реєстрації вихідної кореспонденції.

Відсутність реєстрації такого документа ставить під сумнів його походження, що у свою чергу обумовлює недопустимість листа у якості доказу направлення постанови.

Особливу увагу суду звертає на відмітку про засвідчення постанови КЕП: на постанові містить власноручний підпис ОСОБА_4 , хоча така постанова підписана КЕП взагалі іншою особою - ОСОБА_5 , що може свідчити про її підписання іншою посадовою особою.

Крім того, в постанові про арешт коштів не зазначено про наявність або відсутність заборгованості зі сплати аліментів, її розмір, та на підставі якого розрахунку встановлено її розмір. Аналогічно, розрахунок заборгованості із сплати аліментів за 20.06.2022 відсутній у виконавчому провадженні, що також свідчить про неознайомлення сторін виконавчого провадження про рівень заборгованості, що був станом на 20.06.2022.

Щодо постанови про накладення штрафу від 03.01.2024 зазначає, що нею накладено на боржника штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 45314,50 грн через те, що з дня відкриття провадження (25.07.2019) утворилася заборгованість зі сплати платежів за три роки.

Пунктом 6 розділу І Інструкції №512/5, передбачено, що постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

З візуального огляду копії постанови про накладення штрафу від 03.01.2024, вбачається відсутність відтиску печатки та відсутність відмітки про номер примірника, що свідчить про те, що постанова складена тільки в одному примірнику, який міститься у матеріалах виконавчого провадження, що у свою чергу вказує на неможливість направлення інших примірників цієї постанови стягувачу та боржнику.

З огляду на представлені копії виконавчого провадження №59629786 вбачається, що постанова сторонам виконавчого провадження не направлялась, про що свідчить відсутність квитанції про відправку рекомендованого відправлення, чи будь-якої іншої інформації про факт направлення постанови сторонам або підпису сторін про ознайомлення з нею.

Дата реєстрації та вихідний номер документа формуються АСВП. Лист від 03.01.2024 №581 не містить відмітки про реєстрацію в АСВП, що обумовлює наявність сумніву у його походженні.

Таким чином, державним виконавцем систематично, протягом усього провадження, порушено вимоги пункту 2 розділу IV Правил ведення діловодства та пункту 6 розділу І Інструкції №512/5, оскільки постанови не складені у щонайменше трьох примірниках (1- виконавче провадження, 1 - боржнику, 1 - стягувачу).

Із тексту постанови вбачається, що стягувачем зазначено « ОСОБА_1 », що не відповідає змісту виконавчого листа та рішенню суду, так як фактично стягувачем є « ОСОБА_1 ».

Поміж іншого, ненаправлення постанови про відкриття провадження та неповідомлення боржника про його відкриття є обставинами, які сприяли такому рівню заборгованості, а тому можна дійти до висновку, що саме виконавець сприяв зростанню заборгованості та створенню підстав для застосування штрафу відносно боржника, а не дії самого боржника, що у свою чергу є проявом упередженості (порушення частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, постанова про накладення штрафу від 03.01.2024 не є законною.

Так як боржником після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження повністю закрито заборгованість зі сплати аліментів, обставини для подальшого застосування частини 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Таким чином, шляхом накладення обмеження у праві виїзду боржника з України поза його обізнаністю про початок та хід виконавчого провадження, виконавцем порушено право боржника на свободу пересування та вільний виїзд за межі України, в т.ч. з метою заробітку.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

У виконавчому провадженні відсутні щомісячні розрахунки заборгованості із сплати аліментів, що свідчить про повне ігнорування виконавцем приписів пункту 1 частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець не дотримався встановленого Законом порядку стягнення аліментів за рішенням суду: жодного разу не повідомив боржника про розмір заборгованості (відсутність або наявність) по аліментах, не викликав до себе.

На підставі викладеного, скаржник вважає, що у державного виконавця були відсутні достатні підстави для прийняття постанови від 03.01.2024, якою було накладено штраф на боржника у розмірі 45314 гривня 50 копійок, оскільки, державний виконавець жодного разу не викликав боржника для перевірки виконання рішення боржником, не складав щомісячно розрахунок заборгованості, не звернувся до суду щодо застосування до боржника приводу, та боржник не отримав жодної постанови виконавця. Зазначені обставини скаржник розцінює як прояв упередженості виконавця та його наміру стягнути із боржника суми, у розмірі, більшому ніж передбачено рішенням суду.

З цих підстав, просить суд скаргу задоволити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2024 прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шевченко Д.С. на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук А.О. та призначено її до розгляду.

12.02.2024 через систему «Електронний суд» до суду від старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук А.О. надійшли заперечення на скаргу, у яких остання просить відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що вимоги скарги є безпідставними та необґрунтованими, а наведені доводи не спростовують правомірність дій та висновків державного виконавця щодо необхідності накладення на боржника штрафу через систематичне та тривале ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №59629786 від 25.07.2019 за вих.№33336 направлена на адресу боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстром поштових відправлень 469 від 14.08.20219.

Отже, згідно ч.1 ст.28 Закону боржник належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Щодо відтиску печатки на постанові про відкриття виконавчого провадження, зазначає, що згідно п.5 Постанови про відкриття виконавчого провадження №59629786 від 25.07.2019 Сторони виконавчого провадження мають право ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/, де також забезпечена можливість онлайн-оплати. Ідентифікатор для доступу (зазначається лише в постановах, які направляються стягувачу та боржнику). За передачу ідентифікатора третім особам сторони виконавчого провадження несуть відповідальність, установлену законом. Тобто, постанова про відкриття виконавчого провадження, яка надіслана рекомендованим листом сторонам виконавчого провадження до відому та виконання містила у собі ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження та відтиск печатка відділу. Зокрема у п.6 розділу І Інструкції №512/5, не передбачено, що постанова яка міститься у матеріалах виконавчого провадження повинна бути скріплена печаткою Відділу ДВС.

Зі змісту скарги незрозуміло, якими діями відповідача Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції порушене оспорене чи невизнане право позивача, щодо помилкового зазначення по батькові стягувача у вкладці сторона виконавчого провадження, адже у резолютивній частині постанови вказано вірні дані стягувача, а тому є незрозумілим чим даний факт сприяв ухиленню боржника від сплати аліментів на спільного сина.

Щодо не направлення жодної іншої постанови у виконавчому провадженні боржнику зазначає, що п.6 розділу І Інструкції №512/5, передбачено, що постанова складається у необхідній кількості примірників. З візуальної копії примірника постанови про арешт майна боржника, дійсно неможливо встановити копію примірників постанови, оскільки Законом та системою АСВП не передбачено зазначення копії примірників у змісті постанови. У супровідному листі також не зазначається кількість примірників. Згідно Закону одна постанова надсилається сторонам, інша залишається в матеріалах виконавчого провадження.

Згідно матеріалів виконавчого провадження 23.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника за вих.№ 38901.

23.10.2019 державним виконавцем винесено ряд постанов в порядку ст.71 Закону, а саме постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами за вих.№50098 (підтверджується відміткою у супровідному листі), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії за вих.№50101 (підтверджується відміткою у супровідному листі), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання за вих.№50102 (підтверджується відміткою у супровідному листі), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за вих.№50103 (підтверджується відміткою у супровідному листі).

23.10.2019 державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до ЄРБ.

Вище зазначені постанови направлені рекомендованим листом на адресу стягувача за номером поштового відправлення 850 від 11.12.20219.

В період з 23.10.2019 по 11.12.2019 в межах виконавчого провадження інші, окрім вище зазначених постанов не виносилися.

Що стосується повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 23.10.2019 зазначає, що згідно Закону та технічних можливостей АСВП повідомлення про внесення відомостей про боржника до ЄРБ формується без супровідного листа.

Системою АСВП не передбачено формування відмінків прізвища, імені та по батькові фізичної особи. Також, скаржником не зазначено яким чином даний факт, а саме: зазначення « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 » порушує права боржника.

З приводу розрахунку заборгованості по сплаті аліментів зазначає, що державним виконавцем щомісячно проводився розрахунок по сплаті аліментів в електроні формі.

Крім того, щодо посилань скаржника на те, що постанова про арешт коштів боржника від 20.06.2022 не містить підпису КЕП є хибним. Згідно нижньої відмітки у постанові про арешт коштів боржника від 20.06.2022 чітко проглядається «Підписувач ОСОБА_6 » номер сертифікату та дата накладання підпису «20.06.20222 о 12.29.49», що свідчить про достовірність даної постанови. Журнал реєстрації вихідної кореспонденції формується автоматично у системі АСВП. Система самостійно присвоює номер вихідного документу, який не підлягає зміні в ручному режимі.

Особливу увагу скаржник звертає на відмітку про засвідчення постанови КЕП: на постанові містить власноручний підпис ОСОБА_4 , хоча така постанова підписана КЕП взагалі іншою особою ОСОБА_5 .

Однак, державний виконавець вказала, що доводить суд до відому, що нею державним виконавцем у виконавчому провадженні №59629786 у грудні 2019 року було змінено прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

Враховуючи той факт, що боржник жодного разу не з`явився до державного виконавця, як на постанову про відкриття виконавчого провадження (яка надіслана рекомендованим листом), так і на виклики державного виконавця, на постанови в порядку ст.71 Закону (надіслані рекомендованим листом), що свідчить про ухилення від сплати аліментів і не бажання ознайомлюватися із заборгованістю зі сплати аліментів, а також не бажання сплачувати аліменти на утримання сина згідно Сімейного кодексу України, що свідчить про недобросовісне виконання своїх батьківських обов`язків.

Постанова про накладення штрафу від 03.01.2024 направлена сторонам виконавчого провадження до відому та виконання із відтиском печатки, у матеріалах справи залишився примірник в межах виконавчого провадження, дана постанова підписана КЕП, що свідчить про достовірність даної постанови.

Система АСВП автоматично формує вихідний номер будь якого документу, який формується у системі та присвоює індивідуальний вихідний номер.

Державним виконавцем протягом усього періоду примусового виконання виконавчого листа №607/13568/18 від 20.06.2022 здійснювався розрахунок заборгованості по сплаті аліментів.

Підсумовуючи, вище наведені факти державним виконавцем належним чином повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження, усі постанови в межах виконавчого провадження надсилалися на адресу боржника в межах вимог Закону.

Більше того, боржник не оспорює того факту, що йому було відомо про рішення суду від 19.12.2018 Тернопільського міськрайонного суду про зміну розміру аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року.

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

23.07.2019 на адресу відділу ДВС надійшов до примусового виконання виконавчий лист №607/13568/18 виданий 19.12.2018 Тернопільським міськрайонним судом про зміну розміру аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року. Вирішено стягувати із ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що боржник злісно ухилявся від сплати аліментів протягом тривалого періоду часу державним виконавцем застосовано норми Закону, для захисту інтересів дитини та матері, а саме винесено обмеження відповідно до ст.71 Закону.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (пункт 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України").

Оскільки боржником погашено лише заборгованість по сплаті аліментних платежів за період з 19.12.2018 по 01.01.2024. Штраф в користь стягувача не сплачено, а тому у державного виконавця відсутні правові підстави для припинення тимчасових обмежень винесених згідно ст.71 Закону.

Крім того, державний виконавець зазначає, що боржник був обізнаний у відкритті виконавчого провадження та наявності заборгованості по сплаті аліментів, однак це приховав.

Дана обставина підтверджується тим, що на розгляді в Тернопільському міськрайонному суді перебувала адміністративна справа про адміністративне правопорушення серії БД №066683, щодо ОСОБА_2 Справа №607/4741/21 від 14.04.2021 (суддя Дуда О.О.)

Зміст справи: Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №066683 від 09.03.2021 року, «09.03.2021 року о 21 год. 20 хв. в м.Тернопіль по вул. Об`їзна. Водій керував транспортним засобом Peugeot 280 L д.н.з., будучи обмеженим у праві користування транспортним засобом Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ВП №59629786 від 23.10.2019 р.»

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №066683 від 09.03.2021 року, ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 , заперечив вину у вчиненні адміністративного правопорушення та вказав, що не отримував будь-яких повідомлень про обмеження його у праві користування транспортним засобом та про таке обмеження дізнався саме 09.03.2021 року від працівників поліції, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №066683 від 09.03.2021 року та Постанови №607/4741/21 від 14.04.2021 видана Тернопільським міськрайонним судом документально затверджено, що ОСОБА_2 достеменно стало відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів та наявність заборгованості по сплаті аліментів.

08.02.2024 за вих.№3 від 23.01.2024 на адресу Відділу надійшла заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 про виключення відомостей про боржника з реєстру боржників, і т.д. До заяви додані квитанції про оплату аліментів за 2024, а також додана квитанція АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 23.03.2021 на суму 4999 грн. про сплату аліментів від ОСОБА_2 для ОСОБА_1 .

Тому, вказала державний виконавець, представник ОСОБА_2 та сам ОСОБА_2 вводить в суд в оману, щодо того, що йому до 2024 року не було відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів та боргових зобов`язань перед стягувачкою.

Тобто, скаржник знаючи про наявність виконавчого провадження та наявність заборгованості по сплаті аліментів (згідно реєстру поштових відправлень які направлялися рекомендованим листом, та згідно слів боржника у судовому засідання та при складанні адміністративного протоколу) намірено ухилявся від сплати аліментів та не виконував прямий обов`язок щодо утримання дитини, що свідчить про те, що заборгованість утворилася зі сплати аліментів з вини боржника. Проте, задля уникнення відповідальності за несплату аліментів, що призвело до нарахування штрафу в користь колишньої дружини на утримання сина, звернувся до суду, однак жодним чином не довів того факту, що дана заборгованість утворилася з вини державного виконавця.

12.02.2024 через систему «Електронний суд» до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли заперечення/відповідь на відзив, який подано державним виконавцем. Заперечення мотивовані тим, що у відзиві на скаргу, виконавець зазначає, що постанову про відкриття ВП відправлено поштовим відправленням №469 від 14.08.2019, і на підтвердження цьому надає копію списку згрупованих поштових відправлень (рекомендованих поштових відправлень) від 14.09.2019. Однак, в ході перевірки відправлення за допомогою трекінгу відправлень Укрпошта, система видає інформацію, що дані відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Також, державним виконавцем зазначено, що ряд постанов було надіслано за номером поштового відправлення 850 від 11.12.2019. Згідно зі списком згрупованих поштових відправлень від 14.09.2019, відповідно до якого поштовим відправленням №469 нібито відправлено постанову про відкриття ВП (один аркуш паперу), вага відправлення становить 20 грам.

Згідно зі списком згрупованих поштових відправлень від 11.12.2019 вага поштового відправлення №850, яким нібито направлено, щонайменше 6 аркушів паперу, також важить 20 грам. І так же само ці постанови не направляються стягувачу. Крім того, трекінг відправлень Укрпошта зазначає, що дані про номер відправлення відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Таким чином, одне із вищезазначених тверджень виконавця є хибним, оскільки різна кількість аркушів А4 не може мати одну і ту ж вагу, що обумовлює недостовірність відомостей, наданих виконавцем.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

У виконавчому провадженні відсутні щомісячні розрахунки заборгованості із сплати аліментів, виклики боржника, запити до установ та організацій для встановлення його місця роботи, перебування, тощо.

Серед іншого, виконавцем не надано жодного доказу направлення розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 25.07.2019 боржнику чи стягувачу.

На виправдання, виконавець зазначає, що ним складались такі розрахунки в електронному вигляді, але про направлення сторонам жодних доводів не зазначено, так само відсутні будь-які докази їх направлення чи ознайомлення сторін з ними іншим чином.

15.02.2024 через систему «Електронний суд» до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли додаткові пояснення представника скаржника, згідно яких в ході судового засідання, яке відбулось в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області о 16:00 12.02.2024, стало відомо, що державний виконавець неправильно розрахувала розмір заборгованості зі сплати аліментів, який був станом на 03.01.2024, оскільки нею не було враховано сплату 23.03.2021 боржником грошових коштів у розмірі 4999 грн. Зазначену обставину було визнано самим виконавцем. З огляду на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2024 №593 вбачається, що у ньому відсутня будь-яка інформація про сплату 23.03.2021 боржником аліментів, що свідчить про неправильність проведених розрахунків заборгованості та як наслідок - невірно обчислений розмір штрафу.

Крім того, згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2024 №593, у грудні 2018 року заборгованість складала 629,03 грн, а в січні - 1500 грн (за два місяці 2129,03), однак скаржник вважає, що розрахунок у цій частині також проведено невірно.

Так, зі змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.12.2018 по справі №607/13568/18 (провадження 2/607/3408/2018) встановлено, що попереднім рішенням цього суду від 09.08.2011 зобов`язано боржника стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі по 500 грн на кожну дитину.

Водночас, абзацом 3 результативної частини рішення від 19.12.2018 по справі №607/13568/19 (провадження 2/607/3408/2018) визначено стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, але починаючи з дня набрання чинності рішенням суду (по спливу 30 днів, якщо не подано апеляційну скаргу) і до досягнення дитиною повноліття, яке відповідно до відомостей з ЄДРСР набрало законної сили - 18.01.2019. Така позиція підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, у грудні 2018 року державний виконавець надмірно нарахував 129,03 грн (629,03-500), а в січні 2019 року - 548,39 грн (1500-951,61), на загальну суму 677,42 за два місяці.

Неправильне визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів є окремою підставою для скасування постанови про накладення штрафу від 03.01.2024. Розмір штрафу визначено виконавцем із неналежного, хибного розрахунку, що порушує майнові права боржника на вільне володіння майном (стаття 1 Першого Протоколу до ЄКПЛ).

Таким чином, скаржник вважає, що постанова про накладення штрафу від 03.01.2024 не може бути справедливою, оскільки штраф накладено у розмірі, більшому ніж передбачено нормою закону, і не з вини боржника.

Представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Шевченко Д.С. у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

В судовому засіданні державний виконавець Шевчук А.О., щодо задоволення скарги заперечила, з підстав зазначених у поданих нею письмових запереченнях.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні, щодо задоволення скарги заперечила.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію представника скаржника, державного виконавця та стягувача, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, 09 серпня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_2 , 1989 року народження, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_10 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 11 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.12.2018 ухвалено змінити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року. Вирішено стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 ), в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Припинено, з дня набрання чинності рішення суду, стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 500 грн. щомісячно, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання.

23.07.2019 на адресу відділу ДВС надійшов до примусового виконання виконавчий лист №607/13568/18 виданий 19.12.2018 Тернопільським міськрайонним судом про зміну розміру аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року. Стягувати із ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання зазначеного рішення 25.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

23.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника за вих.№ 38901, що підтверджується відміткою у супровідному листі.

23.10.2019 державним виконавцем винесено ряд постанов в порядку ст.71 Закону, а саме постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами за вих.№50098 (підтверджується відміткою у супровідному листі), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії за вих.№50101 (підтверджується відміткою у супровідному листі), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання за вих.№50102 (підтверджується відміткою у супровідному листі), постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за вих.№50103 (підтверджується відміткою у супровідному листі).

23.10.2019 державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до ЄРБ.

Вище зазначені постанови направлені рекомендованим листом на адресу стягувача за номером поштового відправлення 850 від 11.12.2019.

Державний виконавець 03.01.2024 провів розрахунок і нарахував скаржнику заборгованість зі сплати аліментів за період з 21.01.2019 по 01.01.2024 в розмірі 90629 грн.

03.01.2024 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме 45314,50 гривні.

Державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу на підставі абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Статтю 71 ЗУ «Про виконавче провадження» доповнено ч. 14 на підставі Закону України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон №2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018. Тому для боржника Законом №2475-VIII встановлено додаткову юридичну відповідальність за несплату аліментів, яка може бути застосована лише до порушень, які мали місце після набрання чинності цим законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При цьому, за змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції», від 19 березня 1997 року, п. 40, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук Анастасії Олександрівни, яка полягає у нездійсненні обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів щомісяця та не повідомленні боржника про її розмір, а також щодо не проведення перевірок виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону України «При виконавче провадження», суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Так, старший державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук А.О., діючи на виконання положень Закону України «Про виконавче провадження», 25.07.2019 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №59629786 на підставі заяви стягувача, щодо примусового виконання виконавчого листа №607/13568/18 виданого 19.12.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про зміну розміру аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року. Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 ), в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1, 3, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику та здійснювати контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника, шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з приписами пунктів 1 та 14 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Водночас, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які звернення до ДВС від боржника, не має відомостей про виклики до державного виконавця учасників виконавчого провадження, запитів державного виконавця до підприємств та організацій з метою встановлення відомостей про працевлаштування чи місце перебування боржника та інше. Таким чином, виконавець не довів, що реалізував своє право, передбачене пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук А.О. належним чином не виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо обчислення розміру аліментів і заборгованості зі сплати аліментів, які полягають у здійсненні обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів щомісяця та повідомленні боржника про її розмір, а також державним виконавцем не було проведено перевірки виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону України «При виконавче провадження». Тому, в цій частині вимоги скарги підлягають до задоволення.

Щодо визнання незаконною та скасування постанови про від 25.07.2019 про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Розглядом справи установлено, що 23.07.2019 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №607/13568/18 від 19.12.2018, про зміну розміру аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року. Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 ), в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

25.07.2019 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача та виконавчого листа винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та направлена сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення скарги у частині вимог скарги ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області САВЧУК Анастасії Олександрівни від 25.07.2019 про відкриття виконавчого провадження, оскільки державний виконавець діяла в межах закону та наданих їй повноважень, підстав для відмови у відкриття виконавчого провадження у неї не було.

Щодо визнання незаконною та скасування постанови від 23.10.2019 про арешт майна боржника та визнання незаконною та скасування постанови від 20.06.2022 про арешт коштів боржника.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника є заходами примусового виконання рішень.

Як зазначено у пункті 6 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника в установленому законом порядку.

В силу частин 1, 2, 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Як зазначено у частинах 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Факт погашення заборгованості з аліментів боржником не є відповідно до положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна виконавцем.

Враховуючи положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна та коштів ОСОБА_2 накладеного постановою старшого державного виконавця від 23.10.2019 та постановою від 20.06.2022.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20 (провадження № 61-565св21).

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, таких обставин заявник не довів.

Сама по собі сплата за певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.

Щодо визнання незаконними та скасування постанов від 23.10.2019 про встановлення тимчасових обмежень боржника, передбачених ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Отже, при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII, слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Ураховуючи, що сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 21.01.2019 по 23.10.2019 становив 14 129 грн, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, заборгованість на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень погашена не була, суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, а державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень.

Як слідує зі змісту скарги, ОСОБА_2 погасив заборгованість зі сплати аліментів, однак не погоджується з нарахованим державним виконавцем штрафом.

Системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дала підстави виконавцю для винесення постанови про обмеження певних прав, виконавцем вживаються заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом наведених норм однією з обов`язкових умов для задоволення скарги є доведеність факту порушення прав боржника внаслідок, зокрема, рішень виконавця. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а заявник посилається лише на формальне недотримання закону у суду немає правових підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, оскільки сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, заборгованість на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень погашена не була, суд дійшов висновку, що виконавцем правомірно здійснені визначені чинним законодавством дії, спрямовані на виконання рішення суду, та при прийнятті оскаржуваних постанов останній діяв в межах наданих йому законом повноважень, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги в цій частині, оскільки боржником хоч і оплачена заборгованість зі сплати аліментів, проте на даний час не вирішеним залишилось питання про стягнення штрафу, передбаченого ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», таким чином у боржника наявні невирішені боргові зобов`язання.

Щодо вимоги визнати незаконним та скасувати повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Згідно із ч. 1, 2, 5, 6 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відповідно до ч.7 ст.9 ЗУ «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно з п. 6, 7 розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

З аналізу викладених приписів ЗУ «Про виконавче провадження» та Положення №2432/5 вбачається, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Таким чином з положення ст.9 ЗУ «Про виконавче провадження» та Положення №2432/5 вбачається, що підстав для видалення відомостей про скаржника з Єдиного реєстру боржників немає, оскільки виконавче провадження №59629786 перебуває на примусовому виконанні, та факт відсутності заборгованості за виконавчим документом не встановлено, оскільки предметом розгляду даної скарги, зокрема є вимога про скасування постанови про накладення штрафу.

Щодо винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу.

За нормами частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

У межах скарги, яка є предметом судового розгляду, оскаржується в тому числі постанова старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук Анастасії Олександрівни від 03.01.2024 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 45 314, 50 гривень, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік у виконавчому провадженні № 596229786.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», перераховуються на користь стягувача аліментів.

Штраф, передбачений ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», це постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Великою Палатою Верховного Суду враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом, і такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства. Порядок стягнення аліментів, крім норм СК України, регулюється також положеннями ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачається, серед іншого, накладення на користь стягувача штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідних розмірах (частина чотирнадцята).

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №620/517/20 вказано, що нормами Закону №2475-VIII посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів та зроблено висновок про те, що визначальним для вирішення справи є встановлення наявності заборгованості зі сплати аліментів на час винесення постанови про накладення штрафу та її розмір, який впливає на визначення суми штрафу.

Положення абз. 3 ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.

Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів з підстав, передбачених пунктами 7, 9 статті 39 Закону № 1404-VIII, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII та цією Інструкцією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) зазначила, що поняття та різновиди штрафів, що передбачені нормами Закону № 1404-VIII, і штрафу, передбаченого статтею 549 ЦК України, мають різну правову природу, оскільки в останньому випадку штраф є різновидом неустойки - грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Поняття штрафу, вжите у частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держави.

У той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, перераховуються на користь стягувача аліментів.

Указане свідчить про те, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в частині другій статті 63 Закону № 1404-VIII, частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, та штрафу, передбаченого частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, - відмінні, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII. Це дає можливість тлумачити частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII таким чином, що оскарження постанов виконавців про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що боржник не звільняється від обов`язку сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та в строки, а у разі невиконання останнім своїх зобов`язань, зобов`язаний усувати наслідки невчинення покладених судом обов`язків щодо сплати аліментів, зокрема покладеним державним виконавцем штрафом.

Тому, підсумовуючи встановлене судом у межах розгляду скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук Анастасії Олександрівни щодо винесення постанови від 03.01.2024 про накладення штрафу на боржника у розмірі 45314,50 гривень, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік у виконавчому провадженні № 596229786, судом було встановлено, що оскаржувана постанова була винесення законно, оскільки заборгованість, яка обліковувалась за ОСОБА_2 , виникла внаслідок умисних дій боржника щодо ухилення від сплати аліментних платежів, які призначені рішенням суду від 19.12.2018, про що останньому було достеменно відомо, так як даний факт знайшов своє підтвердження при розгляді скарги, зокрема боржник був присутній на одному із судових засідань про стягнення із нього аліментів, а також щодо боржника було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП, про який йому було достеменно відомо (про що свідчить постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.04.2021 у справі №607/4741/21, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень та перебував в загальному доступі), тому суд погоджується із тим, що останній свідомо не виконував покладений обов`язок щодо сплати аліментів. Проте, суд бере до уваги те, що в ході судового розгляду стало відомо, що державним виконавцем, розраховуючи розмір заборгованості зі сплати аліментів, який був станом на 01.01.2024, не було враховано сплату 23.03.2021 боржником грошових коштів у розмірі 4999 грн. Крім того, у грудні 2018 року державний виконавець надмірно нарахував 129,03 грн (629,03-500), а в січні 2019 року - 548,39 грн (1500-951,61), на загальну суму 677,42 за два місяці, а тому суд дійшов висновку про задоволення скарги в частині вимог про скасування постанови старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук Анастасії Олександрівни від 03.01.2024 про накладення штрафу на боржника у розмірі 45314,50 гривень. Водночас, приходить до переконання, про необхідність зобов`язати старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук Анастасію Олександрівну здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2024 з урахуванням квитанції №1DZT2054 від 23.03.2021 про сплату аліментів в розмірі 4999 грн., а також зобов`язати старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук Анастасію Олександрівну, після здійснення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2024, повторно вирішити питання щодо наявності підстав для нарахування штрафу ОСОБА_2 за несвоєчасну сплату аліментів станом на 01.01.2024.

Що ж стосується тверджень представника скаржника про те, що у постанові про арешт коштів боржника міститься підпис ОСОБА_4 , хоча така постанова підписана КЕП іншою особою ОСОБА_6 , що свідчить про її підписання іншою службовою особою, спростовуються тим, що ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_4 у зв`язку із реєстрацією шлюбу, про що вона повідомила при розгляді скарги в судовому засіданні.

Також, не знайшли свого підтвердження при розгляді скарги, посилання представника скаржника, про відсутність доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам та відсутність відтиску печатки на постанові про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження №59629786 від 25.07.2019 за вих.№33336 направлена на адресу боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстром поштових відправлень 469 від 14.08.20219, який міститься в матеріалах справи. Щодо відтиску печатки на постанові про відкриття виконавчого провадження, то згідно п.5 Постанови про відкриття виконавчого провадження №59629786 від 25.07.2019 Cторони виконавчого провадження мають право ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/, де також забезпечена можливість онлайн-оплати. Ідентифікатор для доступу (зазначається лише в постановах, які направляються стягувачу та боржнику). За передачу ідентифікатора третім особам сторони виконавчого провадження несуть відповідальність, установлену законом. Тобто, постанова про відкриття виконавчого провадження, яка надіслана сторонам виконавчого провадження до відому та виконання містила у собі ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження та відтиск печатка відділу. Зокрема у п.6 розділу І Інструкції №512/5, не передбачено, що постанова яка міститься у матеріалах виконавчого провадження повинна бути скріплена печаткою Відділу ДВС.

Щодо посилання представника скаржника на п.36 Типової інструкції з діловодства про зазначення прізвища, імені та по батькові фізичної особи у давальному відмінку, то суд їх до уваги не приймає та погоджеється із твердженнями державного виконавця, що системою АСВП не передбачено формування відмінків ПІБ фізичної особи. Також, скаржником не зазначено яким чином даний факт, а саме: зазначення « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 » порушує права боржника. Із цих же підстав суд не бере до уваги наявність помилки у документах державного виконавця щодо вірного написання по батькові стягувачки.

Також, зазначений факт у скарзі, щодо не зазначення номеру будинку та квартири, спростовується списком поштового відправлення від 11.12.2019 де зазначено будинок, квартиру, та індекс боржника.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 4, 5, 17, 39, 63, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 5, 12, 13, 18, 81, 89, 263, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 180, 181, 195, 196 Сімейного кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук Анастасії Олександрівни, яка полягає у нездійсненні обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів щомісяця та не повідомленні боржника про її розмір, а також щодо не проведення перевірок виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону України «При виконавче провадження».

Скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчук Анастасії Олександрівни від 03.01.2024 про накладення штрафу на боржника у розмірі 45314,50 гривень.

Зобов`язати старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук Анастасію Олександрівну здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2024 з урахуванням квитанції №1DZT2054 від 23.03.2021 про сплату аліментів в розмірі 4999 грн., а також зобов`язати старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Шевчук Анастасію Олександрівну, після здійснення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 01.01.2024, повторно вирішити питання щодо наявності підстав для нарахування штрафу ОСОБА_2 за несвоєчасну сплату аліментів станом на 01.01.2024.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не була вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06.03.2024.

Головуючий суддя В. Л. Дзюбич