ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/66/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Смокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що йому на праві власності належить 7/20 частин нежитлового приміщення № 28, загальною площею 63,2 кв. метрів, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цього приміщення є відповідачі: ОСОБА_1 1/5 частка, ОСОБА_3 7/20 частки; ОСОБА_4 , яка не зареєструвала своє право власності в установленому законом порядку.

Приміщення складається з: тамбуру площею 2,0 кв. м.; вестибюлю площею 8,6 кв. м.; перукарні площею 38,7 кв. м.; кабінету для нарощування нігтів площею 3,7 кв. м.; педікюрного кабінету площею 3,7 кв. м.; кімнати персоналу площею 4,7 кв. м.; санвузлу площею 1,8 кв. м., а всього 63,2 кв. м.

З лютого 2015 року до цього часу відповідачі користуються приміщенням одноособово, в тому числі, й його часткою.

Користуватися спірним приміщенням спільно неможливо, оскільки відповідачі використовують його для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а саме для надання послуг перукарнями та салонами краси. Спірне приміщення обладнане під здійснення підприємницької діяльності у сфері надання послуг перукарнями та салонами краси.

У нього виникла необхідність оформити банківський кредит під заставу цього приміщення, однак відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Тому, він, як співвласник приміщення, має намір виділити свою частку у спільній частковій власності в натурі, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Вважав, що виділення його частки у праві спільної часткової власності не перешкодить підприємницькій діяльності інших співвласників, оскільки ОСОБА_3 займається виготовленням та роздрібною торгівлею меблів, маленькі за розміром кімнати не придатні для здійснення співвласником ОСОБА_3 зазначеної підприємницької, і навпаки, більша частина приміщення 3 (перукарня) площею 30,48 кв. метрів придатна для зазначених цілей і може бути переобладнана під торгівельний зал для меблів. При цьому ОСОБА_3 немає потреби припиняти підприємницьку діяльність для влаштування окремого входу в його частину нежитлового приміщення.

ОСОБА_4 не займається підприємницькою діяльністю.

З урахуванням Висновку експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 747/748-21 від 30 вересня 2021 року, вважав, що йому слід виділити частину нежитлового приміщення за варіантом № 2, що запропонований у висновку експерта з дорученням йому виконати необхідні переобладнання в нежилому приміщенні.

Крім того, зазначав, що з лютого 2015 року відповідачі та їх матір користуються одноособово цим нежитловим приміщенням, в тому числі, і його часткою безоплатно, тому вважав, що має право на отримання компенсації у вигляді вибору варіантів виділення своєї частки в натурі.

На підставі зазначеного просив:

- виділити йому в натурі 7/20 часток із нежитлового приміщення № НОМЕР_1 , що перебуває у спільній частковій власності, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, приміщення 8 новоутворена частина з приміщення 3 (перукарні) площею 8,22 кв. м.; приміщення 4 (кабінет для нарощування нігтів) площею 3,7 кв.м.; приміщення 5 (педікюрний кабінет) площею 3,7 кв.м.; приміщення 6 (кімната персоналу) площею 4,7 кв.м., приміщення 7 (санвузол) площею 1,8 кв.м., а всього 22,12 кв. м., визнавши за ним право власності на зазначені об`єкти нерухомості, припинивши його право спільної часткової власності на 7/20 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати його виконати наступні переобладнання у нежитловому приміщенні: улаштувати перегородку (стіну) у перукарні (приміщення 3) для забезпечення ізольованості часток співвласників на відстані 1,84 метрів від входу до приміщення 4 та 5; організувати окремий вхід на першому поверсі до новоутвореної частки ОСОБА_2 (відновити дверний отвір з під`їзду до приміщення 6 або провести реконструкцію віконного прорізу);

- виділити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , в натурі частку із нежитлового приміщення № 28, що є у спільній часткові власності, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1 (тамбур) площею 2,0 кв.м.; приміщення 2 (вестибюль) площею 8,6 кв.м.; частину приміщення 3 (перукарня) площею 30,48 кв.м., а всього 41,08 кв.м.;

- зобов`язати відповідачів виконати переобладнання у нежитловому приміщенні, а саме: забезпечити свою частку у праві спільної часткової власності необхідними санітарно-гігієнічним обладнанням/приміщенням (санвузол) та інженерними мережами (водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 7/20 часток із нежитлового приміщення № 28, що перебуває у спільній частковій власності, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, приміщення 8 новоутворена частина з приміщення 3 (перукарні) площею 8,22 кв. метрів; приміщення 4 (кабінет для нарощування нігтів) площею 3,7 кв.м.; приміщення 5 (педікюрний кабінет) площею 3,7 кв.м.; приміщення 6 (кімната персоналу) площею 4,7 кв.м., приміщення 7 (санвузол) площею 1,8 кв.м., а всього 22,12 кв. м., визнавши за ОСОБА_2 право власності на зазначені об`єкти нерухомості.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 7/20 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_2 виконати наступні переобладнання у нежитловому приміщенні:

- улаштувати перегородку (стіну) у перукарні (приміщення 3) для забезпечення ізольованості часток співвласників на відстані 1,84 метрів від входу до приміщення 4 та 5;

- організувати окремий вхід на першому поверсі до новоутвореної частки ОСОБА_2 (відновити дверний отвір з під`їзду до приміщення 6 або провести реконструкцію віконного прорізу).

Виділено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в натурі частку із нежитлового приміщення № 28, що є у спільній часткові власності, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1 (тамбур) площею 2,0 кв.м.; приміщення 2 (вестибюль) площею 8,6 кв.м.; частину приміщення 3 (перукарня) площею 30,48 кв.м., а всього 41.08 кв.м.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 виконати переобладнання у нежитловому приміщенні, а саме: забезпечити свою частку у праві спільної часткової власності необхідними санітарно-гігієнічним обладнанням/приміщенням (санвузол) та інженерними мережами (водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що її не було повідомлено про розгляд справи, вона була позбавлена можливості заявити клопотання про залучення в якості третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області та клопотання про призначення судово-будівельної експертизи, надати докази та заперечення проти позову, вона є власником 1/5 частини приміщення, позивач після закриття підготовчого провадження не міг змінювати склад відповідачів та уточнювати позовні вимоги, судом було надано неналежну оцінку висновку експертизи, експертом не була визначена технічна можливість здійснення розділу в натурі майна, просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що право власності ОСОБА_1 на підставі державної реєстрації виникло тільки 21 липня 2022 року, у зв`язку з чим він був позбавлений під час підготовки позову та проведення підготовчого засідання, проведена експертиза повністю відповідає вимогам ст.ст. 102, 106 ЦПК України та проведена відповідно діючих ДБН, про що визначено у висновку експерта, ОСОБА_1 не скористалась своїм правом у проведенні експертизи у позасудовому порядку та правом на проведення рецензії на проведену експертизи іншого експерта, підстави у призначенні повторної або додаткової експертизи відсутні.

Від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 04 березня 2024 року надійшло клопотання про призначення у справі судово-будівельної експертизи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 березня 2024 року в задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормами пункту третього частини третьої статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату,час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За приписами ч.ч.3,4,9 ст.74 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення судом першої інстанції було ухвалене 27 березня 2023 року за відсутності відомостей щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2023 року залучено до участі у цивільній справі співвідповідача ОСОБА_1 та вказано, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 . (т.1, а.с.203, зворот).

Відповідно до листа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30.01.2023 року, повідомлено, що інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 відсутня. Додатково повідомляємо, що за адресою АДРЕСА_5 була зареєстрована ОСОБА_7 з 04.11.2021року по 23.01.2023 року (т.2, а.с.1).

Судова кореспонденція з позовною заявою та ухвалою від 23.01.2023року, судова повістка на 27.03.2023 року направлялись ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_5 (т.2, а.с.12, 69), при цьому конверт, в якому надсилалась кореспонденція з позовною заявою та ухвалою від 23.01.2023року не містить Довідки про причини повернення/досилання кореспонденції встановленого зразку з печаткою поштового відділення (т.2, а.с.64), а судова повістка на 27.03.2023 року повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2, а.с.69).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на вказані в ухвалі від 23.01.2023 року адреси: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . судова кореспонденція ОСОБА_1 не надсилалася.

При цьому представник ОСОБА_1 адвокат Лучко О.М. в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила, що місцем проживання відповідачки є смт. Малокатеринівка, Запорізького району Запорізької області.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Оскільки належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов`язковим, участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 43 ЦПК України), а згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов`язком суду), то неповідомлення про розгляд справи є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2015 року, ухваленим у справі № 333/6279/13-ц, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину нежилого приміщення № 18, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину нежилого приміщення № 28, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину автомобіля CHEVROLET ORLANDO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, білого кольору, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину автомобіля OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску, червоного кольору, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин нежилого приміщення № 18, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин нежилого приміщення № 28, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин автомобіля CHEVROLET ORLANDO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, білого кольору, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин автомобіля OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску, червоного кольору, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/10 частин у праві власності на 7/10 частин у праві власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 . 76, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину нежилого приміщення № 18, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину нежилого приміщення № 28, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину автомобіля CHEVROLET ORLANDO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, білого кольору, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину автомобіля OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску червоного кольору, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/10 частини у праві власності на земельну ділянку, площею 0, 1500 га, що розташована адресою: АДРЕСА_8 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 914).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2016 року, ухваленим у справі № 333/5375/15-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у спільній частковій власності: 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 ; 1/5 частини нежилого приміщення № 18 за адресою: АДРЕСА_7 ; 1/5 частини нежилого приміщення № 28 за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/5 частини автомобіля CHEVROLET ORLANDO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску, білого кольору; 1/5 частини автомобіля OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску, червоного кольору; 2/5 частини земельної ділянки площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_8 . З дня отримання ОСОБА_2 компенсації вартості частки у спільній частковій власності в сумі 766 836 грн. вирішено припинити його право на частку у праві спільної часткової власності на вказане вище майно (т. 1, а.с. 1517).

На підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, виданого 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (зареєстрованого в реєстрі за № 500), ОСОБА_2 набув право власності на 7/20 часток нежитлового приміщення № 28, загальною площею 63,2 кв. метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 22), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 2325).

Позивач набув право власності на 7/20 часток спірного приміщення в межах процедури передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 61815648 з примусового виконання виконавчого листа № 333/5375/15-ц про стягнення компенсації вартості частки майна у спільній власності з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 766 836,00 грн. (т. 1, а.с. 1819, 2021).

Іншими співвласниками спірного приміщення є:

- відповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування серії та номер: 2055, посвідченого 18 листопада 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26251838 від 18 листопада 2015 року, номер запису про право власності: 12104694) 7/20 часток;

- відповідач ОСОБА_4 на підставі рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2015 року - 1/10 частки (право власності не зареєстровано в установленому законом порядку);

- відповідач ОСОБА_1 на підставі рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 лютого 2016 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 64297945 від 26 липня 2022 року, номер запису про право власності: 47427940) 1/5 частка.

Спірне приміщення складається з: тамбуру (1) площею 2,0 кв. метрів; вестибюлю (2) площею 8,6 кв. метрів; перукарні (3) площею 38,7 кв. метрів; кабінету для нарощування нігтів (4) площею 3,7 кв. метрів; педікюрного кабінету (5) площею 3,7 кв. метрів; кімнати персоналу (6) площею 4,7 кв. метрів; санвузлу (7) площею 1,8 кв. метрів, а всього 63,2 кв. метрів.

Судом встановлено, що спірне приміщення обладнане під здійснення підприємницької діяльності у сфері надання послуг перукарнями та салонами краси (код КВЕД 96.02).

Згідно з інформацію з ЄДРПОУ від 26 травня 2017 року, запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (співвласник приміщення № НОМЕР_4 ) внесений до цього Реєстру 07 листопада 2012 року (номер запису 2 072692), види діяльності «Код КВЕД 96.02. Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний); «Код КВЕД 47.75. Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними належностями в спеціалізованих магазинах».

Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ЄДРПОУ не вносився.

Відомості про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця відповідача ОСОБА_4 в ЄДРПОУ відсутні.

Відповідно до відомостей ЄДРПОУ, запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 внесений 12 жовтня 2004 року (номер запису 2 002036), види діяльності «Код КВЕД 36.14.2 Виробництво інших видів меблів спеціалізованими підприємствами за індивідуальними замовленнями населення (основний)», «Код КВЕД 52.44.1 Роздрібна торгівля меблями».

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності-фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , оціночна вартість нежитлового приміщення № 28 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 02 червня 2021 року становить 594 900 грн., тобто вартість 7/20 частки в цьому приміщенні становить 208 215,00 грн. (т. 1, а.с. 5968).

Згідно з Висновком експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 747/748-21 від 30 вересня 2021 року, можливі два варіанти виділу частки нежитлового приміщення № 28 співвласнику ОСОБА_2 відповідно до його 7/20 часток цього майна:

Варіант № 1.

Співвласнику ОСОБА_2 виділяється наступне:

прим. 1 (2,0 кв. м) тамбур;?

прим. 2 ( 8,6 кв. м) вестибюль;

прим. 8 (11,52 кв. м) новоутворена частина з прим. 3 перукарні.

Загальна площа, яка виділяється, складає 22,12 кв. метрів.

Іншим співвласникам 13/20 частини, виділяється наступне:

частина прим. 3 (27,18 кв. м) перукарня;

прим. 4 (3,7 кв. м) кабінет для нарощування нігтів;

прим. 5 (3,7 кв. м) педікюрний кабінет;

прим. 6 (4,7 кв. м) кімната персоналу; прим. 7 (1,8 кв. м) санвузол.

Загальна площа, яка виділяється, складає 41,08 кв. метрів.

Варіант № 2.

Співвласнику ОСОБА_2 виділяється наступне:

прим. 8 (8,22 кв. м) новоутворена частина з прим. 3 перукарні;

прим. 4 (3,7 кв. м) кабінет для нарощування нігтів;

прим. 5 (3,7 кв. м) педікюрний кабінет;

прим. 6 (4,7 кв. м) кімната персоналу;

прим. 7 (1,8 кв. м) санвузол.

Загальна площа, яка виділяється, складає 22,12 кв. м.

Іншим співвласникам 13/20 частини, виділяється наступне:

прим. 1 (2,0 кв. м) тамбур;

прим. 2 ( 8,6 кв. м) вестибюль;

частина прим. 3 (30,48 кв. м) перукарня,

Загальна площа, яка виділяється, складає 41,08 кв. метрів (т. 1 а.с. 2532).

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

За приписами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18) від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20), від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просив виділити йому частку майна в натурі за другим варіантом, який запропоновано експертом.

Із суті Висновку слідує, що експертом розроблено два варіанти розподілу нежитлового приміщення № 28 в будинку АДРЕСА_1 в співвідношенні 7/20 та 13/20 частин права власності. Варіанти розподілу нежитлового приміщення з відповідними переобладнаннями наведені в дослідницькій частині висновку та схематично зображені в Додатках № 1, № 2 до даного висновку на 2-х аркушах. Всі запропоновані варіанти передбачають перепланування та переобладнання у виді улаштування перегородки (стіни) у перукарні, організації окремого входу на першому поверсі до новоутвореної частки, реконструкції інженерних мереж (водопостачання, водовідведення, електрозабезпечення, опалення) та забезпечення санітарно-гігієнічного обладнання.

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення до розгляду справи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області та відсутність у справі дозволів на проведення будівельних робіт колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

Завданням суду при розгляді такої категорії справ є встановлення можливості виділу/поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.

Наявність чи відсутність станом на час ухвалення судом відповідного рішення таких дозволів чи погоджень, необхідних для фактичного виконання робіт з поділу спірного майна, немає значення для суду, який ухвалює рішення про поділ незалежно від того, чи є у сторін у справі проект на документація з поділу, чи затверджена вона, чи отримано ними документи на право виконання відповідних будівельних робіт, а також незалежно від того, чи вимагається за законом в конкретному випадку розробка такої проектної документації та отримання дозвільної документації.

Положення статті 152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто, стаття 152 ЖК України не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки.

Тому відсутність у матеріалах справи технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки тощо не перешкоджає суду ухвалити рішення про суті спору, якщо наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18.

Таким чином, у суду відсутні підстави вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами статті 152 ЖК України до ухвалення судом рішення про виділ частки зі спірного нерухомого майна.

Отже, ухвалення рішення суду про поділ/виділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Встановивши, що Висновком експерта визначена технічна можливість виділення співвласникам відокремленої частини нежитлового приміщення із найбільш наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість поділу спірного нежитлового приміщення відповідно до варіанту № 2, визначеного висновком експертизи.

Фактично в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує проти виділення ОСОБА_2 частки нежитлового приміщення саме за варіантом № 2 по висновку експертизи, не просить виділити позивачу частку зі спірного нерухомого майна за варіантом 1. Втім, не погоджуючись із таким експертним висновком, остання не спростувала належними і допустимими доказами неможливість здійснення виділу частки спірного нежитлового приміщення, зокрема, за запропонованими експертом у висновку варіантами.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення експертизи у суді першої інстанції не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, представник ОСОБА_1 адвокат Лучко О.М. зверталася до апеляційного суду із клопотанням про призначення у справі судово-будівельної експертизи, на розгляд якої просила поставити наступне питання чи можливо з технічної точки зору з дотриманням державних будівельних норм розділити в натурі об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення загальною площею 63,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 відповідно до часток співвласників?

Проте, матеріали справи містять Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 747/748-21 по заяві ОСОБА_2 від 30.09.2021, яка була надана позивачем разом із позовом до суду (т.1, а.с.28-68).

Колегія суддів звертає увагу, що фактично ОСОБА_1 просила поставити на експертизу питання, яке за своєю суттю є аналогічним питанням, які були предметом експертного дослідження № 747/748-21.

Разом з тим, зважаючи на наявність у матеріалах справи експертного висновку, наданого позивачем, клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 не містить застереження, що експертиза, проведення якої вони просять призначити, є додатковою чи повторною.

Представник відповідача, звертаючись із клопотанням, не надала доказів того, що висновок експерта є недостатньо обґрунтованим, або що він суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, або що при призначенні та проведенні експертизи істотно порушено процесуальні норми, які регламентують порядок її призначення та проведення.

Отже, суть заявленого клопотання зводиться до незгоди із наявним у справі висновком експерта, що само по собі, без належного обґрунтування не може бути підставою для призначення у справі повторної чи додаткової експертизи.

Частиною третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_1 не була позбавлена можливості сама замовити експертизу, надавши висновок експерта до суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 106 ЦПК України.

Питання щодо призначення у справі саме повторної чи додаткової експертизи з відповідним обґрунтуванням підстав для їх проведення ОСОБА_1 не ініціювала та не надала апеляційному суду висновок експерта, складений на її замовлення в порядку ст.106 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач після закриття підготовчого провадження не міг змінювати склад відповідачів та уточнювати позовні вимоги не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки судом встановлено, що про факт державної реєстрації права власності ОСОБА_1 21.07.2022 року позивачу стало відомо лише 21.12.2022 року.

Державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на 1/5 частку спірного приміщення відбулася 21.07.2022 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64297945 від 26.07.2022року (т.1, а.с.187).

Позивач, обґрунтовуючи клопотання про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_1 , посилався зокрема на те, що йому стало відомо про таку реєстрацію права власності після отримання нового витягу про реєстрацію прав власності 21.12.2022 року, тобто на стадії розгляду справи по суті.

За вказаних обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо і всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, взявши до уваги технічну можливість виділу співвласникам їх часток у спільній частковій власності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене та часткове підтвердження доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції згідно з п.п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову такого змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 в натурі 7/20 часток із нежитлового приміщення № 28, що перебуває у спільній частковій власності, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, приміщення 8 новоутворена частина з приміщення 3 (перукарні) площею 8,22 кв.м.; приміщення 4 (кабінет для нарощування нігтів) площею 3,7 кв.м.; приміщення 5 (педікюрний кабінет) площею 3,7 кв.м; приміщення 6 (кімната персоналу) площею 4,7 кв.м., приміщення 7 (санвузол) площею 1,8 кв.м., а всього 22,12 кв.м., визнавши за ОСОБА_2 право власності на зазначені об`єкти нерухомості.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 7/20 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 виконати наступні переобладнання у нежитловому приміщенні:

- улаштувати перегородку (стіну) у перукарні (приміщення 3) для забезпечення ізольованості часток співвласників на відстані 1,84 метрів від входу до приміщення 4 та 5;

- організувати окремий вхід на першому поверсі до новоутвореної частки ОСОБА_2 (відновити дверний отвір з під`їзду до приміщення 6 або провести реконструкцію віконного прорізу).

Виділити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в натурі частку із нежитлового приміщення № 28, що є у спільній часткові власності, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1 (тамбур) площею 2,0 кв.м.; приміщення 2 (вестибюль) площею 8,6 кв.м.; частину приміщення 3 (перукарня) площею 30,48 кв.м., а всього 41,08 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 виконати переобладнання у нежитловому приміщенні, а саме: забезпечити свою частку у праві спільної часткової власності необхідними санітарно-гігієнічним обладнанням/приміщенням (санвузол) та інженерними мережами (водопостачання, водовідведення, електропостачання, опалення).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 березня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова