КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович, Акціонерне товариство «Фідобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Кредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: ПН КМНО Сазонова О.М., ПВ ВО Рівненської області Папроцький А.А., АТ «Фідобанк», ТОВ «ФК «Вендор», ТОВ «ФК «Профіт Кредит», у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04.11.2021 ПН КМНО Сазоновою О.М., зареєстрований у реєстрі за № 15257, а також, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04.11.2021 ПН КМНО Сазоновою О.М. за зверненням відповідача було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15257 про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 720 098,19 грн. На підставі виконавчого напису ПВ ВО Рівненської області Папроцьким А.А. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Позивач зазначає, що нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису, а саме: вчинено виконавчий напис за відсутності нотаріально посвідченого договору. Тому, зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права (а.с. 1-6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2023 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: ПН КМНО Сазонова О.М., ПВ ВО Рівненської області Папроцький А.А., АТ «Фідобанк», ТОВ «ФК «Вендор», ТОВ «ФК «Профіт Кредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий напис № 15257 від 04.11.2021, вчинений ПН КМНО Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 720 098, 19 грн., таким, що не підлягає виконанню (а.с. 142-148).

В апеляційній скарзі, ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що договір з додатками (наведеною сумою боргу боржника на момент відступлення права вимоги), який було пред`явлено нотаріусу для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису - не визнано судом недійсним, його зміст не містить положень щодо невідповідності законодавству України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, оскільки, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису - існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, що в даному випадку не було здійснено судом першої інстанції.

Окрім того, на думку товариства, дана справа не відноситься до складної, тому стягнутий судом розмір відшкодування понесених судових витрат, не відповідає критерію їх реальності у зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності (а.с. 154-163).

15.01.2024 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Також, з 25.08.2022 набрав чинності Закон України від 27.07.2022 № 2455-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану», відповідно до якого у період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Окрім того, ПН КМНО Сазонова О.М., вчиняючи 04.11.2021 виконавчий напис, неправомірно керувалася п. 2 Переліку документів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на той час уже була визнана нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

06.02.2024 ТОВ «Вердикт Капітал» подано відповідь на відзив, звертає увагу на те, що кредитний договір позивач уклала з банківською установою, грошові кошти отримала, однак, заборгованість вчасно не повернула, у відповідності до умов укладеного договору, при тому, позивач не вказує у який спосіб мають виконуватись нею зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2008 між позивачем і ВАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір № 014/2628/3/10665.

В подальшому, 04.11.2021 ПН КМНО Сазонова О.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15257, про стягнення із позивача на користь відповідача заборгованості, допущеної за період з 11.12.2020 по 26.05.2021 у розмірі 720 098, 19 грн.

03.02.2022 ПВ ВО Рівненської області Папроцьким А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 720 098, 19 грн. на підставі спірного виконавчого напису.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій № 296/5).

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, що передбачено п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Підпунктом 3.2 п. 3 гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Порядок № 1172).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як убачається зі спірного виконавчого напису, приватний нотаріус вчинив нотаріальну дію, відповідно до п. 2 Порядку № 1172.

Однак, у зазначеному Порядку кредитний договір не віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 662).

Разом з тим, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Таким чином, Постанова № 662, була визнана судом незаконною та нечинною.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14.

Отже, оскаржений виконавчий напис було вчинено нотаріусом 04.11.2021, вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017. Тобто, вчиняючи нотаріальний напис, нотаріус неправомірно керувалася п. 2 Переліку № 662, який на той час вже був не чинним.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29.01.2019.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.04.2020 в справі № 554/6777/17 зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Перевіряючи матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріально посвідчений, а також, те, що цей договір було подано нотаріусу для перевірки наявності безспірної заборгованості. Отже, нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 зроблено висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що заявлена позовна вимога ґрунтується на вимогах закону, тому слід позов задовольнити, є законним та обґрунтованим.

Щодо стягнення понесених витрат на надання правничої допомоги, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Седченко Є.А. та позивачем був укладений Договір про надання правничої допомоги № 11/07-23 від 11.07.2023.

Відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору сторони погодили, що розмір гонорару за надання правничих послуг визначено сторонами у розмірі 15 000, 00 грн. за аналіз матеріалів справи, підготовку позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що у розумінні положень ч. 5 ст. 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З огляду на те, що відповідач не скористався своїм право на подання заяви про зменшення витрат на правову допомогу та не заперечував щодо співмірності витрат на правову допомогу, а також враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000, 00 грн.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 23 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома