Справа № 642/4547/23
Провадження №2/642/334/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Ленінськийрайонний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Бородіної О.В.,

з участю секретаря - Брус М.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»») в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 біля 15.00 год. на зупинці 30 кілометр залізничної колії, сполученням Куп`янськ-Вузловий-Красний Ліман, між станціями Крючкова та Переддонбасівська, біля села Новоплатонівка Борівського району Харківської області, стався наїзд вантажним потягом № 3327 на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_2 загинув на місці. Вантажний потяг № 3327, який належить AT «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є рідною матір`ю загиблого.

Бездіяльністю відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивачки на залізничному перегоні внаслідок збиття його рухомим складом залізничного транспорту їй спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює в 992 400 грн.

В обгрунтування завданої моральної шкоди посилалась на те, що у зв`язку зі смертю сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності. Вона дуже любила сина, тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи. Втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричинила їй довготривалі сильні душевні страждання.

Дана справа має суттєве значення для Позивачки, оскільки вона стосується втрати найближчої людини - її сина. Відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, тому менша суми відшкодування вважає бути сприяти халатному відношенню відповідача до забезпечення елементарних заходів безпеки на залізничній колії і надалі.

Використання, зберігання та утримання транспортних засобів, в тому числі рухомого складу, потягів, тепловозів тощо, є джерелом підвищеної небезпеки, тому АТ «Укрзалізниця» має відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю особи, незалежно від вини потерпілого.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця АТ «Укрзалізниця» на її користь моральну шкоду у розмірі 992 400 грн.

Також вказувала, що сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.08.2023 року за позовною заявою відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

АТ «Укрзалізниця» подано відзив на позовну заяву, в якому товариство просило позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, оскільки причиною смертельного травмування ОСОБА_2 є грубе порушення останнім «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», тобто спричинення шкоди обумовлено умисними діями потерпілого.

У постанові про закриття кримінального провадження, яка винесена 30.10.2015 слідчим СВ Борівського РВ ГУМВС України в Харківській області лейтенантом міліції Князевим І.О., зазначено, що під час досудового розслідування не встановлено факту вчинення будь-якого кримінального правопорушення, крім того, при проведенні судово - медичної експертизи у загиблого ОСОБА_2 виявлено спирту етилового в концентрації 2,76%.

Смерть ОСОБА_2 настала внаслідок несумісною з життям травмою тіла.

Відповідач вказує, що позивачкою не надано доказів на підтвердження моральних страждань. Усі обґрунтування щодо завданої моральної шкоди у зв`язку з загибеллю сина позивачки обґрунтовані лише великим середньомісячним доходом керівника АТ «Укрзалізниця», а не дійсними моральними стражданнями позивачки. Також, позивачем не надано розрахунку моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні жодні медичні висновки, рецепти чи довідки про звернення до лікарів, призначення будь - яких медичних препаратів, тощо, а тому визначити характер та обсяг моральних страждань не вбачається можливим.

Матеріали справи не містять доказів в обґрунтування ступеня понесених фізичних, душевних чи психічних страждань: звернень за фаховою медичною допомогою; проходження реабілітації; висновку судово- психологічної експертизи, тощо.

У відповіді на відзив представник позивача з правовою позицією Відповідача не погодився у повному обсязі, вважає дану правову позицію такою, що протирічить нормам чинного законодавства та практиці Верховного Суду при розгляді аналогічних справ. Вважає, що даний відзив на позовну заяву поданий Відповідачем виключно з метою ухилитись від відповідальності за відшкодування шкоди Позивачу, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки смертю її близької людини - сина. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити.

Також, у письмових поясненнях АТ «Укрзалізниця» вказувало, що з матеріалів кримінального провадження № 0000340, які були витребувані судом, вбачається, що відповідно до протоколів допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , позивача ОСОБА_1 всі засвідчили, що загиблий ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями. При судово-медичній експертизі згідно з висновком експерта № 2693-Дм/15 при дослідженні крові трупу громадянина ОСОБА_2 виявлений етиловий спирт в кількості 2,76%, що по даним офіційної таблиці відповідає алкогольному сп`янінні середнього ступеня.

Також відповідач вказував, що на момент смерті ОСОБА_2 виповнилось 30 років, він мав особисте життя та свої інтереси, та позивач не надано доказів, що вона була на утриманні сина. На переконання відповідача, метою позовних вимог Позивача є не відшкодування завданих їй моральних страждань, а поліпшення власного фінансового стану.

Щодо обов`язку залізниці забезпечити огородження залізничних колій, як на тому наполягає у письмових заявах представник позивача, то 01.04.2019 наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства було введено нові норми, які поширюються на проектування та будівництво залізниць колії 1520 мм зі звичайним рухом поїздів та прискореним рухом пасажирських та приміських поїздів: нових залізничних ліній; додаткових (других, третіх, четвертих) головних колій, під`їзних колій; реконструкцію та капітальний ремонт існуючих ліній; окремих споруд і пристроїв загальної мережі залізниць України, а також на проектування та будівництво перспективних залізничних ліній зі швидкісним рухом пасажирських поїздів, та покликані підвищити безпеку людей біля залізничних колій. Зокрема, в новому ДБН "Споруди транспорту. Залізничні колії 1520 мм. Норми проектування" (ДБН В.2.3-19:2018) при проектуванні нових залізничних швидкісних колій введено обов`язкове облаштування спеціальних огорож на станціях і перегонах для недопущення виходу на шляху сторонніх людей.

Підприємствами залізничного транспорту, правонаступником яких є Акціонерне товариство «Українська залізниця» огороджено території виробничих підрозділів, вантажних районів, складів дизельного палива, майданчиків технічного обслуговування та ремонту составів поїздів. Обов`язкове облаштування спеціальних огорож залізничних колій нормами чинного законодавства України не передбачено.

Натомість, відповідно до «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, зобов`язано громадян суворо дотримуватись правил пересування залізничними коліями, та заборонено переходити, перебігати та знаходитись на залізничних коліях на відстані менше ніж 400 м до потягу, що наближається. Таким чином, громадяни, які пересуваються залізничними коліями, самостійно несуть відповідальність за своє життя та здоров`я, та повинні усвідомлювати наслідки порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».

Позивач при оцінці розміру нанесеної моральної шкоди послався на економічний стан Відповідача за 2021 рік та відомості про заробітну плату керівного складу «АТ Укрзалізниця». Представником позивача додано уривок статті з якогось сайту, який не є офіційним та достовірним джерелом інформації, і ніяким чином не містить достовірну інформацію про заробітну плату керівного складу Акціонерного товариства «Укрзалізниця». Представник позивача посилається на дані ЗМІ та звіту рахункової палати, затвердженої рішенням Рахункової палати від 23.11.2021 щодо статей витрат на заробітну плату членів наглядової ради АТ «Укрзалізниця» . Однак, дані відомості не мають жодного відношення до моральних страждань Позивача, та не є показником дійсного фінансового стану АТ «Укрзалізниця».

Відповідач вказує, що станом на теперішній час АТ «Укрзалізниця» є збитковим підприємством, про це також свідчить скорочення робочої неділі працівників залізниці до чотирьох робочих днів, призупинення соціальних виплат працівникам, вивільнення штату залізниці.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Тарасенко В.Ю. позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та інших письмових заявах.

Представник відповідача - адвокат Болотова Е.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 біля 15.00 год. на зупинці 30 кілометр залізничної колії, сполученням Куп`янськ-Вузловий-Красний Ліман, між станціями Крючкова та Переддонбасівська, біля села Новоплатонівка Борівського району Харківської області, стався наїзд вантажним потягом № 3327 на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_2 загинув на місці.

ІНФОРМАЦІЯ_3 за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000340 за частиною 3 статті 276 КК України.

Відповідно до Висновку експерта № 2693-Дм/15 від 24.10.2015 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_2 стала несумісна з життям сукупна тупа травма тіла. Вказані у висновку тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, могли утвориться від дії тупих твердих предметів, зі значною силою, та могли утворитись в умовах залізнодорожньої травми, вказаної в направленні. Під час судово-токсикологічної експертизи крові трупа ОСОБА_2 виявлений етиловий спирт в кількості 2,76%, що по даним офіційної таблиці відповідає алкогольному сп`янінні середнього ступеня. (а.с. 16-19).

Постановою слідчого СВ Борівського РВ Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 30 жовтня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з вказаної постанови приблизно на відстані 600 м. машиністом та помічником машиніста під час руху вантажного потягу № 3327 ними була виявлена перешкода на шляху поїзду, для попередження наїзду на перешкоду, ними подавались сповіщальні сигнали на звільнення шляху, та щоб людина котра знаходилась на залізничній колії відійшла у небезпечне місто. Але шлях, по якому прямує поїзд своєчасно не звільнився, то машиністом був вжитий захід для зупинки поїзду, а саме екстрене гальмування поїзду. Дані обставини були передані черговому по станції.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6); знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.19, 2.20).

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Таким чином головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_2 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього вантажного потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим ОСОБА_2 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною загибелі останнього. З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебував на залізничній колії , в районі 30 кілометр залізничної колії, сполученням Куп`янськ-Вузловий-Красний Ліман, між станціями Крючкова та Переддонбасівська, біля села Новоплатонівка Борівського району Харківської області, де не передбачено обладнаних пішохідних переходів або зупинки приміського залізничного транспорту. Він був помічений машиністом вантажного потягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте ОСОБА_2 не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу.

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.

Проте аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що перебуває на колії, та намагався відвернути наїзд на неї.

Суд ваажає наявні підстави для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушення укладу її життя. Факт загибелі її сина - ОСОБА_2 , є безумовним свідченням спричинення позивачці глибоких моральних страждань, та оскільки відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю її сина, незалежно від вини.

При цьому, суд приходить до висновку про те, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди смертю потерпілого заявлений позивачем у сумі 992 400 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості, та відповідно до ст. 1193 ЦК України підлягає зменшенню.

Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

З урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, глибини та тривалості моральних страждань позивачки, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.

Твердження позивачки про бездіяльність відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо зокрема у місті, де сталося ДТП не ґрунтуються на законі.

Посилання позивача на те, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, також не ґрунтуються на законі, оскільки на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, існує, зокрема, встановлений підпунктом «а» підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

На підставі викладеного вище, керуючись ст..ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 193, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.02.2024 року.

Суддя О.В. Бородіна