Справа № 152/43/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
27 лютого 2024 року м. Шаргород
Справа №152/43/24
Провадження №2-др/152/3/24
Шаргородський районний суд
головуючого судді Славінської Н.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в інтересах якого діє Бруско Олександр Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою суду від 12.01.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в інтересах якого діє Бруско Олександр Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; визначено дати двох судових засідань 08.02.2024 року та 19.02.2024 року; запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати заяви по суті відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив; виклик відповідача здійснено шляхом поміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.54-55).
Так, у мотивувальній частині заочного судового рішення від 19.02.2024 року, зокрема, в розділі VІІ «Розподіл судових витрат», суд зазначив про те, що оскільки позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, та здійснив розподіл судових витрат по сплаті судового збору, враховуючи, що ці витрати підтверджені відповідною платіжною інструкцією.
Крім того, суд зазначив в розділі І «Стислий виклад позицій позивача та відповідача», зокрема, в п.1 «Виклад позиції позивача», що представник позивача просив стягнути з відповідача на користь відповідача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в орієнтовній сумі 5000 грн., розмір яких буде остаточно підтверджено позивачем у передбаченому законодавством порядку.
Відтак, розподіл витрат позивача на правничу допомогу підлягає вирішенню у порядку, встановленому ч.8 ст.141 ЦПК України.
23.02.2024 року в системі «Електронний суд» до Шаргородського районного суду надійшла заява представника позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Бруска О.В. про ухвалення додаткового рішення, у якій останній просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.96-99).
Мотивуючи заяву представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Бруско О.В. зсилається на те, що рішенням суду від 19.02.2024 року не вирішено питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, що стало підставою звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою суду від 23.02.2024 року призначено судовий розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у означеній цивільній справі (а.с.116).
Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши заяву представника позивача, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що вирішення питання про розподіл судових витрат здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
В ухвалі суду від 23.02.2024 року судом визначено дату розгляду питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу 27.02.2024 року (а.с.116).
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 3 ст.133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні судом позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує норми Конституції України та ст.ст.2, 15, 133, 137, 141 ЦПК України, а також практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно із ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) дійшла такого висновку.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.
Встановлено, що позивачу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає правничу допомогу Адвокатське об`єднання «Правовий баланс» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.11.2022 року (а.с.102-107).
Згідно з п.1.1. Договору, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах,
Передбачених даним Договором.
Відповідно до п.2.1.4. Договору, правнича допомога АО позивачу включає, в тому числі, складання проектів процесуальних документів, зокрема, листів, заяв скарг, позовних заяв, клопотань, пояснень, відповідей, апеляційних чи касаційних скарг.
Пунктами 4.1., 4.2. Договору встановлено, що правову допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, а оплату здійснює на підставі отриманих розрахунків.
За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги, її вартість (ціна) гонорар (винагорода) (п.4.4. Договору).
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2024 року (п.7.1. Договору).
Договір підписано сторонами, зокрема, від АО «Правовий баланс», керуючим партнером, адвокатом Глуховецьким О.С. (а.с.107).
Право на заняття адвокатською діяльністю Глуховецького О.С. підтверджується свідоцтвом серії ТР №000217 від 31.08.2017 року (а.с.108).
З рахунку-фактури №Р-00000107 від 20.02.2024 року вбачається, що АО «Правовий баланс» надало правову допомогу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» згідно з Розділом 2 Договору про надання правової допомоги від 25.11.2022 року, а саме за підготовку позовної заяви щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 ; вартість виконаних робіт становить 5000 грн. (а.с.109).
З платіжної інструкції №1690 від 21.02.2024 року вбачається, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» здійснило оплату Адвокатському об`єднанню «Правовий баланс» за надання правничої допомоги в сумі 5000 грн. згідно з рахунком №Р-00000107 від 20.02.2024 року по Договору про надання правової допомоги від 25.11.2022 року (а.с.112).
Таким чином, позивачем ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» понесено витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Також, суд зауважує, що ЦПК України та ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не міститься заборони щодо визначення гонорару адвоката в фіксованій сумі.
Крім того, платіжна інструкція від 21.02.2024 року є належним доказом понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., яка надана йому адвокатом АО «Правовий баланс» Глуховецьким О.С., оскільки є первинним фінансовим документом, містить необхідні реквізити, у зв`язку із чим не викликає сумніву у достовірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
До того ж, послуги, згідно з договором, адвокатом надані позивачу; до правничої допомоги включено види правничої допомоги, які не тільки передбачені в Договорі про надання правової допомоги, а також, передбачені у ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; ці витрати реально понесені стороною, тому такі витрати слід покладати на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, тобто на відповідача ОСОБА_1 .
Враховуючи, що позивач довів, що поніс витрати на оплату правничої допомоги, то суд вбачає підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на сплату витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., що відповідатиме принципу пропорційності розподілу витрат у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.
Оскільки у справі 19.02.2024 року ухвалено судове рішення, то, в силу вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, додаткове рішення суду ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення, тобто в порядку, встановленому статтями 274-279 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.133, 141, 270, 274-279 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», в інтересах якого діє Бруско Олександр Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором щодо стягнення понесених судових витрат по сплаті витрат на правничу допомогу.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» понесені ним судові витрати по сплаті витрат на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 411, ідентифікаційний код в ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 20.02.2008 року Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Додаткове рішення складено 27.02.2024 року.

Суддя: