РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024

Справа № 522/17222/23

Провадження № 2/522/1996/24

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Ярема Х.С., при секретарі судового засідання Кніш Д.А.,

розглянув у загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу.

ВСТАНОВИВ:

1.04.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .

2.Просить суд: стягнути з ОСОБА_2 кошти за Договором позики грошових коштів від 19.09.2022 в розмірі 9 294 грн.

3.12.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження.

4.Представник позивача подав заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала.

5.Відповідач повідомлена за місцем своєї реєстрації відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України.

6. ОСОБА_1 звернення до суду обгрунтовує тим, що 19.09.2022 сторони уклали в простій письмовій формі договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 14500 грн. на 30 днів, про що остання склала боргову розписку від 19.09.2022. Відповідач повернула лише 5 206 грн., у зв`язку з цим, позивач просить стягнути залишок суми боргу у розмірі 9 294 грн.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

7.19.09.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено Договір позики грошових коштів, за умовами якого ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 грошові кошти в позику в сумі 14500 грн., а ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму позики протягом тридцяти календарних днів з дня отримання позики. Підтвердженням отримання позики по договору є видана ОСОБА_2 розписка (п. 1.1., 1.3., 2.2.).

8.Згідно з копією розписки від 19.09.2022 ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 500 грн., відповідно до умов Договору позики від 19.09.2022. Дата повернення коштів у розписці не вказана.

Висновки суду.

9.Спір між сторонами виник щодо стягнення коштів за договором позики від 19.09.2022. Підставою позову є невиконання зобов`язань щодо повернення позики.

10.Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

11.Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

12.Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

13.Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

14.Відповідно до частини 2 статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

15.Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

16.Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

17.Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

18.Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

19.Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

20.За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

21.Такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17.

22.Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

23.Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

24.Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

25.Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

26.Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

27.Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

28.Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

29.Позивач на підтвердження позовних вимог надає лише копію договору та копію розписки, де не визначено дату сплату позики. При цьому, позивач скористався процесуальним правом щодо розгляду справи за відсутності сторони позивача. Оригінал розписки ОСОБА_2 від 19.09.2022 не надав. Отже, суд позбавлений можливості дослідити оригінал розписки.

30.Таким чином, суд виходить з того, що позивач не довів наявності обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, а саме не довів факту укладення договору позики, оскільки не надав оригіналу розписки.

31.Докази, що відповідач визнав укладення договору позики та отримання коштів у справі відсутні.

32.Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

33.

34.Відсутні будь-які пояснення позивача про неможливість надати суду оригіналу розписки.

35.Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

36.При цьому, суд зауважує, що принцип змагальності сторін полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

37.Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

38.Отже, не доведення позивачем обставин на які він посилається, не є підставою для висновку про порушення судом принципу змагальності.

39.Оскільки доводи позивача про боргові зобов`язання грунтуються на копії розписки, а не на оригіналі боргового зобов`язання (що суперечить ч. 2 ст. 1047 ЦК України) суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

40.Відшкодування судових витрат у разі відмови в задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.02.2024.

Суддя Ярема Х.С.