ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2828/24 Справа № 201/9687/23 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, третя особа: Дніпровська міська рада про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим провадженням

за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

22.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О., третя особа - Дніпровська міська рада про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчими провадженням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу був придбаний автомобіль Honda CR-V, д.н.з НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю подружжя в силу положень ст. 61 СК України. 09.12.2022 автомобіль під керуванням ОСОБА_3 був зупинений патрульною поліцією в Дніпропетровській області, затриманий і вилучений у порядку ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» зі складенням акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, доставлений на спеціальний майданчик. З`ясувалося, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 23.09.2021 відкрите виконавче провадження № 66927391 стосовно боржника ОСОБА_2 про стягнення на користь Дніпровської міської ради судового збору в розмірі 150000,00 грн. на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021у справі № 200/18631/17. Постановою приватного виконавця Селезньова М.О. від 23.09.2021 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт. Згідно відповідей Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області на підставі даних підсистеми «Гарпун» автомобіль знаходиться в розшуку по виконавчому провадженню № 66927391. За відповіддю ГУНП в Дніпропетровській області станом на 09.03.2023 автомобіль перебуває у розшуку. Представник позивачки неодноразово зверталася до приватного виконавця Селезньова М.О. із заявою про закінчення виконавчого провадження, зняття арештів. У грудні 2022 року повідомила приватного виконавця про те, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала для огляду оригінал свідоцтва про смерть. На заяву отримала усну відповідь про перевірку даних про смерть ОСОБА_2 14.12.2022 приватний виконавець Селезньов М.О. отримав відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі про актовий запис про смерть ОСОБА_2 . Отже, з 09.12.2022 приватний виконавець обізнаний про смерть боржника ОСОБА_2 . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника-фізичної особи. Закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт. Однак відповідачем виконавче провадження не закінчене і арешт не знятий. На звернення позивачки про закінчення виконавчого провадження відповідачем надана відповідь від 31.01.2023 про те, що позивачка не є ані стороною за виконавчим провадженням, ані представником сторони за цим виконавчим провадженням, з метою вирішення питання про заміну вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 . Позивачка зверталася зі скаргами до Департаменту патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області щодо повернення автомобіля. У відповіді на скаргу до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачку повідомлено, що управління не здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців. У відповіді на скаргу до Міністерства юстиції України повідомлено, що перевірки діяльності приватних виконавців не здійснюють під час дії воєнного стану, а позивачка не є учасником виконавчого провадження. Позивачка також зверталася до правоохоронних органів із повідомленням про самоправство приватного виконавця Селезньова М.О. при проведення виконавчих дії, за її заяво розпочате кримінальне провадження №0000124 від 08.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ст. 356 КК України. У даному кримінальному провадженню ОСОБА_1 визнана потерпілою. Зазначає, шо упродовж трьох місяців їй створені штучні перешкоди в оформленні спадщини, поверненні майна, що спонукало і примусило ОСОБА_1 внести власні кошти приватному виконавцю Селезньову М.О. на загальну суму 140790,00 грн. У квитанції зазначено, що кошти перераховані отримувачу ПВ ОСОБА_4 по виконавчому провадженні № 66927391 відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для повернення автомобіля зі спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області за транспортування і зберігання позивачка перерахувала 4495,00 грн. Згідно виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк» з рахунку перераховані ОСОБА_4 кошти у розмірі 24795,13 грн. У відповідь на адвокатській запит після сплати коштів, листом від 30.03.2023 № 01-19/2082 приватний виконавець Селезньов М.О знову повідомив, що позивачка не є стороною за виконавчим провадженням, представником сторони за цим виконавчим провадженням. Одночасно повідомив, що ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 22.03.2023 сплачена заборгованість за виконавчим провадженням № 66927391. Виконавче провадження № 66927391 закінчене 23.03.2023 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена відповідна постанова. Позивачка вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення 83 глави ЦК України, зокрема, ст. 1212 ЦК України, сплачені кошти підлягають повенрненню приватним виконавцем, який без достатньої правової підстави набув її грошові кошти в розмірі 170080,00 грн. На підставі викладеного, просила стягнути з приватного виконавця Селезньова М.О. безпідставно набуті кошти у розмірі 170080,00 грн., а також компенсувати судовий збір у розмірі 1700,80 грн. (а.с.2-10).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, третя особа: Дніпровська міська рада про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчими провадженням - задоволенні частково.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 15000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 141-146).

Не погодившись з рішенням суду Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог (а.с.153-172)

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 року відмовлено у задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про визнання права власності на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 року рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено, визнано право комунальної власності за територіальною громадою міста Дніпро на незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок, та призначено до стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 150000, 00 грн.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2023 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.08.2021 року скасовано, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Водночас, на виконання рішення суду постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова МО. Від 23.09.2021 року відкрите виконавче провадження № 66927391 про стягнення із ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору в розмірі 150000 грн. (а.с. 66).

21.07.2022 року боржник за виконавчим провадженням № 66927391 ОСОБА_2 помер (а.с 15).

Судом 1 інстанції встановлено, що 14.02.2023 року позивачка ОСОБА_1 зверталася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця Селезньова М.О. про визнання протиправними дії приватного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, оформленої листом № 01-29/655 від 31.01.2023; визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження № 66927391 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника та невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження; зобов`язання приватного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 66927391.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 року по справі № 160/2679/23 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення ряду висновків.

Як встановлено судом у цій адміністративній справі, 23.09.2021 року у справі № 200/18631/17 видано виконавчий лист. На виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2021 ВП № 66927391 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який є боржником за виконавчим провадженням №66927391, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.01.2023 року ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 (свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ), через свого представника звернулася до приватного виконавця Селезньова М.О. із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Листом № 01-29/655 від 31.01.2023 року приватним виконавцем Селезньовим М.О. відмовлено у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження, з тих підстав, що ОСОБА_1 не є ані стороною виконавчого провадження, ані представником сторони за цим виконавчим провадженням та з метою вирішення питання щодо заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого ОСОБА_2 .

Позивачка не погодившись з такими діями та бездіяльністю відповідача щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 66927391, звернулася до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у позові, третій апеляційний адміністративний суд виходив із того, що згідно з пунктом 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 вказаного Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, вживав відповідні дії для отримання даних, необхідних для вирішення питання про можливу заміну такої сторони.

Позивач звернувшись до суду із зазначеним позовом, враховуючи приписи ч. 1 ст. 5 КАС України, не вказує на захист яких прав та інтересів подано позов, також не вказує та не надає доказів, які права та інтереси позивача порушені діями, бездіяльністю відповідача, що є предметом позову.

Посилання позивача на положення пункту 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України стосовно того, що відповідний обов`язок боржника не входить до складу спадщини, оцінку яким надавав суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки вважав, що саме суд, який видав виконавчий документ має вирішувати процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, відповідно до ст. 442 ЦПК України, тому висновки суду першої інстанції з цього питання включив з мотивувальної частини судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 26.06.2023 року у справі № 160/2679/23 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Як зазначає позивачка, у зв`язку зі створенням штучних перешкод в оформленні спадщини, неповерненням свого майна, з метою зняття обтяження з майна покійного чоловіка і подальшого оформлення спадщини, вона вимушена була сплатити приватному виконавцю Селезньову М.О. грошові кошти, що підтверджено квитанціями від 22.03.2023 № 92476719 на суму 29 999 грн., № 92437166 на суму 29900 грн. № 92439925 на суму 20893 грн., № 92476624 на суму 29999 грн., № 92476958 на суму 29 999 грн., всього на суму 140 790 грн. (а.с. 18 - 20).

У квитанціях у графі «назва послуг» зазначено: ОСОБА_1 по виконавчому провадженні № 66927391 відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивачки - ОСОБА_5 23.03.2023 року подано заяву до приватного виконавця з повідомленням про сплату ОСОБА_1 , дружиною покійного ОСОБА_2 , заборгованості за виконавчим провадженням № 66927391, з додатком копій квитанцій на суму 140790,02 грн. (а.с. 118).

Вже після сплати коштів, на адвокатській запит представника позивачки, листом приватного виконавця від 30.03.2023 № 01-19/2082 надано відповідь, у якій вказано, що позивачка ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження і не є представником померлого ОСОБА_2 . Одночасно повідомлено, що ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 22.03.2023 року сплачена заборгованість за виконавчим провадженням № 66927391. Виконавче провадження № 66927391 закінчене 23.03.2023 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена відповідну постанов, скасовані вжиті заходи щодо виконання рішень (а.с. 32-33).

Як зазначає відповідач, після підтвердження надходження коштів та перерахування їх за призначенням, і з урахуванням суми, яка вже частково стягнута в межах виконавчого провадження з боржника, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 24.03.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 669273, якою припинено чинність арешту коштів та майна боржника (а.с. 126), копія якої разом з супровідним листом направлена у т.ч. органам і установам, яким направлялись постанови про арешт коштів та майна боржника.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідачем отримано від позивачки 15000,00 грн., що формально набуті у вигляді винагороди приватного виконавця, а тому підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Так, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною 1 ст. 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 ст. 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини 1 с. 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

У свою чергу відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим.

При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 101)).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 78-79)).

У статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22).

Відтак, у разі смерті сторони виконавчого провадження виконавець має перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво. У подальшому, у разі встановлення кола правонаступників, сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець може звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. При цьому, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником.

Як вбачається із матеріалів справи, що ані приватний виконавець, ані сторона (заінтересована особа) не заверталися до суду із заявами про заміну сторони (боржника) її правонаступником. Виконавче провадження закрите без виконання вимог ст. 442 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»

Набувачем коштів у межах виконавчого провадження з виконання рішення суду є стягувач Дніпровська міська рада, на користь якої стягнуто рішенням судовий збір в розмірі 150000,00 грн., а приватний виконавець отримує лише винагороду на підставі частин 1-3 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 12 Порядку № 643.

Велика Палата Верховного Суду у справах № 820/4242/17 від 14.11.2018 року, № 826/5195/17 від 17.10.2018 року дійшла висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору,

постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу,

постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. Подібну правову позицію викладено ВП ВС у постановах від 21.08.2019 у справі № 381/2126/18, від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 766/10137/17, від 03.04.2019 у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12.06.2019 у справі № 370/1547/17.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка не є стороною виконавчого провадження, адже відсутня відповідна ухвала суду про заміну вибулої сторони виконавчого провадження, і тому її право не може бути захищене шляхом звернення до адміністративного суду (в порядку адміністративного судочинства) із оскарженням постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди.

У зв`язку із чим прийшов до висновку, що до правовідносин, які склалися між сторонами можуть бути застосовані вимоги глави 83 ЦК України, однак лише у частині спору щодо коштів, що стали винагородою приватного виконавця, оскільки інша їх частина спрямована на користь стягувача.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У пункті 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У справі яка переглядається відсутній договірний характер, майно набуте однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого). Хоча формально приватний виконавець оформив стягнення винагороди відповідними постановами, але набуття відбулося за відсутності правової підстави, оскільки особа, із якої ці кошти стягнуті не є боржником, адже питання про її правонаступництво відповідачем не вирішувалося.

23.09.2021 року приватним виконавцем Селезньовим М.О. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 15000,00 грн. (10 % від суми стягнення за виконавчим документом) (а.с. 70).

23.09.2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 300,00 грн. Як зазначає відповідач, під час примусового виконання виконавчого провадження з арештованого рахунку боржника 26.01.2022 року стягнуто кошти в сумі 24 806,98 грн. Враховуючи викладене, 28.01.2023 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у визначеному мінімальному розмірі, а саме - 300,00 грн. Отже, загальна сума, яка мала бути стягнена з боржника ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження № 66927391 - 165 300,00 грн.

26.01.2022 кошти в сумі 24 806,98 гри., які надійшли на відкритий приватним виконавцем відповідний рахунок для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам, були розподілені та 28.01.2022 перераховані наступним чином: 0,00 - компенсація витрат виконавчого провадження згідно постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 28.01.2022; 279,07 грн. перераховані стягувану - Дніпровській міській раді згідно виконавчого документа; 2 227,91 гри. - основна винагорода приватного виконавця згідно постанови пр. стягнення з боржника основної винагороди від 23.09.2021.

Представницею позивачки - ОСОБА_5 23.03.2023 на ім`я відповідача подано заяву з повідомленням про сплату ОСОБА_1 , дружиною покійного ОСОБА_2 , заборгованості за виконавчим провадження- № 66927391, з додатком копій квитанцій банку на загальну суму 140 790,02 грн.

Після підтвердження надходження на рахунок приватного виконавця коштів від ОСОБА_1 в розмірі 140 790,02 грн., з них 127 720,93 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді як залишок суми заборгованості згідно виконавчого документа; 12772,09 грн. - основна винагорода приватного виконавця згідно постанови при стягнення з боржника основної винагороди; 297,00 грн. - повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 . Таким чином, з загальної суми в розмірі 165300,00 грн. перераховано: 1) 150000,00 грн. перераховані стягувачу - Дніпровській міській раді; 15000,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 3) 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 4) 297,00 грн. - повернення надмірно сплачених коштів ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення в оскарженій частині.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно стягнув з нього основну винагороду приватного виконавця в розмірі 15000,00 грн. на користь позивачки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовної вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині має бути залишено без змін.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: