Провадження № 2/201/1306/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, в якому просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» на користь позивача 170 028,00 грн. в якості відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 23 324,00 грн., стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 04 серпня 2020 року приблизно о 12 год. 05 хв. у м. Маріуполь відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «ВАЗ-211040» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись заднім ходом по бул. Шевченко в бік пр-ту Будівельників в м. Маріуполі Донецької області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїзну частину у невстановленому місці.

Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 загинула на місці пригоди від отриманих травм. Внаслідок вказаної події позивачу було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі власної доньки ( ОСОБА_3 ), що вже жодним чином неможливо виправити.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №00000508.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «ВАЗ- 211040» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом №АР/4507978 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Страхова сума за полісом № АР/4507978 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн.

18 вересня 2020 року представник позивача, ОСОБА_4 , (онук позивачки), звернувся до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна плата станом на 04.08.2020р., становила 4 723,00грн.) 12*4 723,00 грн. - 56 676,00грн., та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36*4723,00грн. = 170 028,00грн., оскільки позивачка перебувала на утримання загиблої доньки ОСОБА_3 .

Відповідно до вироку від 13 вересня 2021 року Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном 1 рік.

Відповідач листом № 392-юр від 12 квітня 2021року, повідомив представника позивача, щодо проведення відшкодування моральної шкоди та відмови у виплаті страхового відшкодування в частині витрат на утримання, оскільки останній вважає що позивачем не надані докази перебування позивачки на утриманні загиблої доньки ОСОБА_3 .

Разом з тим, відповідно до вироку суду встановлена беззаперечність вини у даній події саме, водія автомобіля ВАЗ-211040» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , а отже позиція відповідача, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є безпідставною та необґрунтованою.

Так, позивач є пенсіонером за віком, а потерпіла ОСОБА_3 проживала разом з позивачкою, останні вели спільне господарство, а ОСОБА_3 , вела догляд за позивачем, тобто позивачка перебувала на утриманні загиблої доньки.

Враховуючи зазначене, визнаючи подію страховою, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого, яку зобов`язано було сплатити ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь Позивача становить 36 х 4 723,00грн. (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 170 028,00 гривень.

Внаслідок вказаної події матері загиблої, було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі доньки, що вже жодним чином неможливо виправити.

Загибель доньки спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була досить близькою з донькою, яка систематично надавала допомогу позивачці, тому вона позбавлена можливості розраховувати на підтримку від доньки, як в матеріальному так і моральному, душевному стані в майбутньому.

Щодо характеру та обсягу страждань, то смерть близької людини є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата доньки є непоправною подією. Загибла постійно проживала разом з матір`ю.

Позивачка оцінює мінімальний розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 80 000,00 грн., зазначений розмір був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавала загибла та могла надати в майбутньому, а також з урахуванням можливої необережності потерпілої.

Оскільки, частину заподіяної моральної шкоди в розмірі 56 676,00 грн. була сплачено страховою компанією винуватця ДТП, ПрАТ «СК «Євроінс Україна», то позивач вважає, що відповідно до статті 1194 ЦК України, винна особа, ОСОБА_2 з урахуванням тих моральних страждань, що заподіяні позивачеві, ОСОБА_1 , зобов`язаний відшкодувати різницю між заподіяною моральною шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням за заподіяну моральну шкоду, а саме: 80 000,00 грн. (заподіяна моральна шкода) - 56 676,00 грн. (сплачене страхове відшкодування за заподіяну моральну шкоду) = 23 324,00 (двадцять три тисячі триста двадцять чотири) грн.

Не погодившись із позовними вимогами представник відповідача 23 січня 2024 року направив відзив, в якому зазначив, що позивач не довела усі обставини на які посилається, а саме що отримувана позивачем пенсія є меншою, ніж встановлений мінімум за Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», і що у позивача не було інших джерел доходів, крім допомоги померлого.

Сам факт пенсійного віку позивача та проживання однією сім`єю з померлим не підтверджує обставин, що позивач перебувала на утриманні останнього та мала потребу у його матеріальній допомозі.

19 листопада 2021 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя у справі №263/13231/21 було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» про відшкодування шкоди.

З цих підстав просили залишити позов без розгляду в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна».

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом, відзив не надав.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 жовтня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.62-63).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Державної міграційної служби України щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.64).

До суду 05 грудня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. (а.с.65).

Ухвалою судді від 06 грудня 2023 року по даній справі відкрито спрощене провадження. (а.с.66-67).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом

04 серпня 2020 року приблизно о 12 год. 05 хв. у м. Маріуполь відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «ВАЗ-211040» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись заднім ходом по бул. Шевченко в бік пр-ту Будівельників в м. Маріуполі Донецької області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїзну частину у невстановленому місці.

Внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 загинула на місці пригоди від отриманих травм.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06 серпня 2020 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23). Відповідно до довідка про причину смерті №1665 причина смерті ОСОБА_3 набряк головного мозку та легень, відкрита черепно - мозгова травма (а.с.25).

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №00000508. (а.с.10)

Вироком від 13 вересня 2021 року Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном 1 рік. (а.с.11-14).

Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу «ВАЗ- 211040» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом №АР/4507978 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна». (а.с.15)

Страхова сума за полісом № АР/4507978 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн. (а.с.16)

18 вересня 2020 року представник позивача, ОСОБА_4 , (онук позивачки), звернувся до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна плата станом на 04.08.2020р., становила 4 723,00грн.) 12*4 723,00 грн. - 56 676,00грн., та на утримання у розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП 36*4723,00грн. = 170 028,00грн., оскільки позивачка перебувала на утримання загиблої доньки ОСОБА_3 .(а.с.20-22).

Листом №2618/ДВЗ від 04 листопада 2020 року страховою компанією (відповідачем) надано відповідь на вищезазначене звернення, в якому вказано, що рішення про здійснення виплати на утримання ОСОБА_1 , буде прийнято після надання страховику документів передбачених ст. 1200 ЦК України, та п.27.2. ст.27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». (а.с.38-39).

У відповідь на вказаний лист представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 направив Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» лист №34299 від 30 грудня 2020 року з долученням копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 загиблої ОСОБА_3 , податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2019 рік та 1 півріччя 2020 року. (а.с.40-41,42,45-51).

Відповідач листом № 392-юр від 12 квітня 2021 року, повідомив представника позивача адвоката Синюка С.Л., щодо проведення відшкодування моральної шкоди та відмови у виплаті страхового відшкодування в частині витрат на тримання, оскільки останній вважає що позивачем не надані докази перебування позивачки на утриманні загиблої доньки ОСОБА_3 . (а.с.52-53)

Відповідно до довідки про склад сім`ї, ОСОБА_4 - син загиблої ОСОБА_3 , повідомив, що на дату смерті склад родичів першого ступеню спорідненості становить ОСОБА_1 мати (позивач), ОСОБА_4 син, ОСОБА_5 батько. (а.с.26). Факт родинних зв`язків підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.33).

Пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 підтверджується довічний статус пенсіонера за віком ОСОБА_1 (а.с.36).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем та відповідачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень цих норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтями 1166, 1167 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК).

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

При цьому нормами глави 82 ЦК України, крім прямого обов`язку винної особи відповідати за спричинену шкоду, визначені також певні випадки, коли залежно від обставин події, за яких її завдано, та особи заподіювача, потерпілому замість заподіювача шкоди або спільно із ним відшкодовує шкоду інша особа.

Положеннями частини 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (частина 1 статті 1187 ЦК України).

Як установлено судом, донька позивача постраждала від джерела підвищеної небезпеки, тобто внаслідок діяльності, пов`язаної з використанням транспортного засобу, яким керував відповідач - ОСОБА_2 . Вина відповідача доведена вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 вересня 2021 року.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961).

Дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого відповідно до статті 6 Закону № 1961 є страховим випадком.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17 вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Твердження позивача та матеріали справи свідчать про те, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроніс Україна» вже було відшкодовано позивачу моральну шкоду у розмірі 56 676,00 грн.

Проте, позивачка оцінює моральну шкоду у зв`язку із втратою доньки у 80 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Отже, саме на відповідача - ОСОБА_2 покладається обов`язок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою моральної шкоди, пов`язаної зі шкодою ОСОБА_1 , у розмірі 23 324,00 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилається на свій тяжкий моральний стан та втрату дитини.

Установлені судом обставини свідчать про те, що позивач безумовно зазнав моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача.

Ураховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем складає 23 324,00 грн.

Щодо відшкодування позивачу шкоди, заподіяною смертю потерпілого, на умовах встановлених ст. 1200 ЦК України.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Самого лише факту родинних відносин з померлою особою та досягнення позивачем пенсійного віку не достатньо для отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

У випадку заявлення особами, які перебували на утриманні потерпілого, котрий загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у межах кримінального провадження цивільного позову до страхової компанії про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й обставини, за яких особа перебувала на утриманні померлого та потребувала матеріальної допомоги.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобі до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 756/8644/19.від 09 липня 2020 року.

Згідно постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

Зважаючи на викладене, однією із основних підстав для задоволення даних вимог є належне доведення факту перебування матері померлої в стані, потреби матеріального утримання донькою.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено надання страховику документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, а саме довідку про призначену державну пенсію, надану утриманцям внаслідок втрати годувальника та розмір даної пенсії.

Відповідно до п.п. «є» п.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Таким чином, для отримання недоотриманих виплат у зв`язку зі смертю годувальника, позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до дорожньо-транспортної пригоди, довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Аналізуючи матеріали справи, суд враховує, що позивачем під час розгляду справи не було надано доказів, які підтверджують перебування позивача на утриманні померлого, та доказів проживання разом.

Суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи довідка про склад сім`ї видана не уповноваженим органом, а самостійно складена сином загиблої ОСОБА_3 , а отже не може бути належним доказом, який би свідчив про проживання разом ОСОБА_1 та загаблої ОСОБА_3 (а.с.26).

Сам факт пенсійного віку та непрацездатності позивача, не підтверджує обставини того, що вона перебувала на утриманні померлої.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що судом не встановлено, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для позивача допомога з боку загиблої доньки, яка надавала їй утримання, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в даній частині слід відмовити.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи, що позивач на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені частково, відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України з відповідача- ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) спричинену моральну шкоду в розмірі 23 324,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроніс Україна» (), м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 102;

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), АДРЕСА_2 ;

Суддя С.О. Демидова