Справа № 152/1561/23
Провадження № 22-ц/801/350/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 рокуСправа № 152/1561/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

На підтвердження позовних вимог представник позивача надав розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписку по картці, копію довідки за лімітами, копію довідки за картами, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті банку в розділі «Умови та правила» ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна».

Представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь банку 13 806, 02 грн боргу за кредитним договором № б/н від 13 квітня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8 064, 15 грн, заборгованості по відсотках в сумі 5 741, 87 грн, а також судові витрати.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2023 року в задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті банку.

Вказує, що із розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом, а тому ознайомлена із Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає повністю.

Судом встановлено, що 13 квітня 2017 року відповідач заповнила анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті складають договір про надання банківських послуг. Відповідач шляхом підписання вказаної анкети повідомила також, що ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Відповідач також зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту її роз`яснено і зрозуміло, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отримано.

До матеріалів позову представник позивача надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до копії довідки за картами, відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до вересня 2020 року.

Як видно з розрахунку, який був наданий позивачем, процентна ставка за договором кредиту в період з 13 квітня 2017 року по 5 вересня 2023 року становила 46,8 % річних на суму залишку заборгованості.

Станом на 5 вересня 2023 року виникла заборгованість на суму 13806,02 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8064,15 грн та заборгованості за процентами в сумі 5741,87 грн.

Відповідно до виписки по картці, востаннє відповідач погашала заборгованість за договором 2 листопада 2021 року, шляхом поповнення на суми 500 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві ОСОБА_1 від 13 квітня 2017 року відсутні умови договору про встановлення відповідачу певного кредитного ліміту, певної процентної ставки за користування кредитними коштами. Крім цього, в анкеті-заяві відповідача від 13 квітня 2017 року взагалі йдеться про "рекламний буклет". Основні умови обслуговування і кредитування, на які погоджується клієнт не можуть бути встановлені рекламним буклетом, який за своїм змістом не є формуляром чи стандартною формою договору. Не є таким формуляром і анкета-заява від 13 квітня 2017 року, оскільки вона не містить істотні умови договору кредиту. Також анкета-заява, крім особистих даних та підпису відповідача, не містить не лише будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних про конкретну банківську послугу щодо надання якої сторони домовились.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві конкретної домовленості сторін про сплату визначеного розміру суми за відсотками, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» 5 741, 87 грн заборгованості за відсотками необхідно відмовити.

Щодо заборгованості по простроченому тілу кредиту, то суд першої інстанції вказав, що з виписки по рахунку відповідача станом на 1 лютого 2023 року вбачається, що відповідач фактично використала у вказаний період банківських коштів на загальну суму 17 084, 95 грн, а погасила заборгованість на суму 19 229, 32 грн, таким чином з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків та комісії сторонами погоджено не було, розмір тіла кредиту відповідачем погашено (виплачено) в повному обсязі, а тому у відповідача відсутня заборгованість за договором кредиту перед позивачем.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З положень ч. 13 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України слідує, що обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру заборгованості покладається на позивача, а відповідач, у разі заперечень щодо викладених у позові обставин, повинен спростувати наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розмір.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Що стосується стягнення відсотків, то як вірно було вказано судом першої інстанції, вказані вимоги позову не підлягають задоволенню, оскільки як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги позивач їх розмір та порядок нарахування обґрунтовував посиланням на Тарифи, а також Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом.

Встановлено, що ОСОБА_1 активувала платіжну картку, активно користувалася кредитними коштами та виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

В постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц та від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому, згідно з п. 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки;

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати факт користування коштами відповідачем за виданим кредитом, тому колегія суддів вважає доведеним факт укладення кредитного договору між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, та використання позичальником кредитних коштів, що також підтверджується доданою до позовної заяви випискою по картковому рахунку.

У позовній заяві АТ «Акцент-Банк» вказало, що за розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 8 064, 15 грн.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позичальником було використано коштів за кредитом в сумі 17 084, 95 грн, погашено 19 229, 32 грн, а підстави для нарахування відсотків за користування кредитом були відсутні, відтак розмір тіла кредиту відповідачем погашено (виплачено) в повному обсязі, а тому у відповідача відсутня заборгованість за договором кредиту перед позивачем.

Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук