Справа № 216/1905/23
Провадження № 2/216/405/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

28 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2022 року між сторонами було проведено переговори щодо можливого, у випадку погодження всіх необхідних для цього умов, продажу відповідачем позивачу земельної ділянки площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, с/т «Модр», у зв`язку з чим позивач сплатила відповідачу грошові кошти у сумі 25000 грн, на підтвердження чого відповідач надала позивачу розписку. Того ж дня відповідач видав на ім`я позивача довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Сікарем Б.В., та відповідно до якої позивачу надано право розпорядження від імені відповідача вказаної земельної ділянки. На той час, не маючи достатньої обізнаності щодо порядку вчинення правочинів щодо купівлі-продажу нерухомого майна, позивач була переконана у правильності оформлення угоди, оскільки довірилась відповідачу у цьому питанні. Однак згодом позивач зрозуміла, що видана їй довіреність не закріплює за нею права власності на земельну ділянку, довіреність видана лише на право розпорядження земельною ділянкою від імені та в інтересах її власника, тобто відповідача. При подальших переговорах щодо оформлення договорів купівлі-продажу у встановленому законом порядку, відповідач заявив що він зробив все залежне від нього і оформив документи належним чином.

20 березня 2023 року позивачем відповідачу було направлено лист-вимогу щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 25000 грн, однак позивач відповіді так і не отримала, а тому просила суд стягнути з відповідача у судовому порядку вказану суму коштів.

19 квітня 2023 року відповідач звернувся до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилався на те, що земельна ділянка площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, с/т «Модр» належить йому на праві власності, він хотів її продати, позивач знала що він підшукує покупців, та запропонувала йому допомогу у продажі, повідомила, що має знайомих яких може зацікавити його пропозиція з продажу земельної ділянки, крім того має досвід з оформлення підготовки документів для продажу землі, відповідач їй довіряв, та погодився видати довіреність на її ім`я, яку було оформлено 15.10.2022, строком на три роки, із визначенням права займатись від імені відповідача, та в його інтересах відчуженням земельної ділянки. Позивач була обізнана зі змістом довіреності, та не зверталась ані до нього, ані до нотаріуса з проханням додатково її розтлумачити. Також, позивач повідомила, що її знайомі сплатили їй кошти за земельну ділянку в розмірі 25000 грн, та відповідно до статті 1006 ЦК України вона їх передала йому. Розписка не містить інформації, що грошові кошти були сплачені позивачем саме як покупцеві земельної ділянки, а тому вона не може бути підтвердженням укладення договору купівлі-продажу між сторонами, а грошові кошти не можна вважає безпідставно набутим майном. Просив суд відмовити позивачу в позові.

Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити.

У судовому засіданні відповідач не заперечував проти укладення з позивачем договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, однак йому не вдалося досягти домовленостей з останньою щодо порядку оплати нотаріального посвідчення вказаного договору. Просив суд відмовити позивачу із посиланням на обставини викладенні у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, с/т «Модр» належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджено державним актом на права власності на земельну ділянку, виданого управління Держкомзему у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області 01.10.2010 (а.с. 8).

Довіреністю від 15.20.2022, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сіркарем Б.В., та зареєстрованої у реєстрі за № 1421, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси та вчиняти передбачені чинним законодавством дії щодо продажу належної йому земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, с/т «Модр», площею 0,0624 га,кадастровий номер :08:179:0050, та/або нерухомим майно, яке на ній розташоване. Представнику надано право продавати за ціну та на умовах йому відомих та ними попередньо обговорених належне йому вищевказане нерухоме майно, а також у разі необхідності укладати попередній договір, у тому числі з передачею авансових платежів, договір про завдаток, договори з розстроченням платежу тощо; представляти його інтереси в установах чи підприємствах незалежно від організації форми та підпорядкування, що стосується належного виконання доручення; подавати від його імені запити, клопотання, заяви, виконувати інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам, строком на три роки (а.с.7).

Відповідно до розписки від 15.10.2022, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в рахунок продажу земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, с/т «Модр», площею 0,0624 га 25000 грн (а.с.6).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц, та від 17 квітня 2019 року № 759/1206/17.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1-2 статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Вказаний правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

В даному випадку, між сторонами склалися відносини представництва, що ґрунтуються на підставі виданої відповідачем у встановленому законом порядку довіреності на продаж спірної земельної ділянки, а розписка на підставі якої відповідач набув від позивача грошові кошти в розмірі 25000 грн не містить даних, що вказані кошти сплачені позивачем саме як покупцем земельної ділянки, оформлення договору купівля-продажу якої здійснюється в порядку визначеному ЦК України, а тому не можна вважати, що вищеназвані грошові кошти відносяться до безпідставно набутого майна.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у порушення статті 81 ЦПК України позивачем не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленого нею позову, що зумовлює необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими із постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 177, 509, 1212 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 лютого 2024 року.

Суддя Ю.В.Онопченко