ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/1/23

Головуючий у першій інстанції - Савенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/40/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт

Капітал"

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області у складі судді Савенка А.І. від 17 березня 2023 року, місце ухвалення рішення - смт. Варва, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року в сумі 55 265,72 грн. Позивач також ставив питання про стягнення на його користь з відповідача понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 9 000 грн. Вимоги заявленого позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" обґрунтовувало тим, що 10.11.2020 року між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 , шляхом підписання (акцептування) оферти, було укладено договір надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми "Pozichka Loyal". Підписання відповідачем пропозиції (оферти) на отримання кредиту згідно заявки-анкети №3333614 від 10.11.2020 року в межах договору №/1 здійснювалося шляхом використання електронного підпису позичальника, який був відтворений шляхом використання відповідного одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 статті 3, статті 12, п.12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч.1 статті 205 ЦК України. За доводами позивача, позикодавець свої зобов`язання за договором кредиту виконав належно у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами відповідного договору. 16.12.2021 року між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №16-12/21, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі, і за договором позики №/1 від 10.11.2020 року, який було укладено між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 . Позивач стверджував, що всупереч умовам вказаного договору позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, що і стало обґрунтуванням для нарахування відповідної заборгованості. У зв`язку із даними обставинами, позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 06.12.2022 року становить 55 265,72 грн., і складається із: 3 750 грн. - заборгованості за кредитом (за тілом кредиту), 51 515,72 грн. - заборгованості за відсотками, на дату відступлення права вимоги.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 17.03.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованість за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року, у розмірі 6 112 грн. 50 коп. У задоволенні позовних вимог в іншій частині, судом відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 64 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також відшкодувати понесені витрати на професійну правничу допомогу. Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" вказують, що рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року є незаконним, ухваленим при неповному дослідженні матеріалів справи, і тому підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" вважає помилковим висновок суду першої інстанції відносно того, що нарахування відсотків за користування грошима після спливу 18-денного строку, на який надавався кредит, є безпідставним та необґрунтованим. При цьому, апелянт зазначає, що відповідно до акцепту оферти від 10.11.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети №3333614 від 10.11.2020 року, визначені основні умови кредиту: розмір кредиту 3 750 грн.; строк користування кредитом 18 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених правилами; номінальна річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується у випадках, передбачених правилами; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1 181,25 грн., при використанні номінальної відсоткової ставки; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%, при використанні номінальної відсоткової ставки; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова ставка 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом за неналежне виконання умов кредитного договору передбачена саме в акцепті оферти від 10.11.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року та отримання кредиту, згідно заявки-анкети №3333614 від 10.11.2020 року, а не в правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми "MoneyBOOMLoyal". Акцепт оферти підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3s5d7d. За даних обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку відносно того, що відповідач не був ознайомлений з умовами надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17.03.2023 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17.03.2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.195-199), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно із заявкою-анкетою на отримання кредиту №3333614 від 10.11.2020 року ОСОБА_1 , вказавши свої персональні дані, з метою надання йому кредитних коштів на споживча цілі в сумі 3 750 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 , терміном на 18 днів, звернувся до ТОВ "Інфінанс" (а.с.12-13).

На вказане звернення ТОВ "Інфінанс" надало ОСОБА_1 пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети №3333614 від 10.11.2020 року (а.с.9).

В подальшому, ОСОБА_1 , шляхом використання власного електронного підпису одноразовим ідентифікатором "3s5d7d", виявив свою згоду (акцепт) з запропонованими ТОВ "Інфінанс" умовами кредитування, зокрема: розмір кредиту 3 750 грн.; строк користування кредитом 18 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності Пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1 181,25 грн., за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова ставка 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2 362,50 грн., за умови неналежного виконання умов договору; всі інші умови викладені у правилах, які є невід`ємною частиною договору (а.с.11).

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № від 10.11.2020 року, ідентифікований ТОВ "Інфінанс" акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі ідентифікатора "3s5d7d" від 10.11.2020 року, номер телефону НОМЕР_2 ) (а.с.14).

На виконання умов вищезазначеного договору, ТОВ "Інфінанс", з метою виконання обумовлених обов`язків, здійснило перерахунок коштів в системі iPay.ua на карту № НОМЕР_3 , у розмірі 3 750 грн., що підтверджується відповідною копією квитанції ТОВ "Універсальні платіжні рішення" операція №71979840 від 10.11.2020 року, час 15 год. 13 хв. (а.с.15).

З копії договору факторингу №16-12/21 від 16.12.2021 року вбачається, що ТОВ "Інфінанс", як первісний кредитор, відступило належні йому права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг на користь нового кредитора ТОВ "Вердикт Капітал", який в свою чергу зобов`язується здійснити фінансування у розмірі 396 244, 65 грн. (а.с.52-60).

Належне виконання ТОВ "Вердикт Капітал" своїх зобов`язань за даним Договором факторингу підтверджується копією відповідного платіжного доручення №313100085 від 17.12.2021 року про перерахування платником ТОВ "Вердикт Капітал" отримувачу ТОВ "Інфінанс" оплати лоту згідно договору факторингу №16-12/21 від 16.12.2021 року на загальну суму 396 244,65 грн. (а.с.61).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №16-12/21 від 16.12.2021 року та відповідного витягу, позивач набув право грошової вимоги, в тому числі, і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 10.11.2020 року, на загальну суму заборгованості 55 265,72 грн. (а.с.62-64, 66).

Згідно із наданими позивачем розрахунками, станом на дату покупки (16.12.2021 року) та на 06.12.2022 року у ОСОБА_1 , в межах кредитного договору №, наявна заборгованість у розмірі 55 265,72 грн., яка складається із: 3 750 грн. - заборгованості за кредитом (за тілом кредиту); 51 515,72 грн. - заборгованості за відсотками, на дату відступлення права вимоги, при цьому, наявні посилання на відсутність нарахованої заборгованості за комісією, пенею та відсотками за вказаним кредитним договором (а.с.16-22, 23).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи було встановлено, що посилання на обставини укладення спірного договору між сторонами договору ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 в електронній формі, відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", а отже, між ОСОБА_1 та позикодавцем ТОВ "Інфінанс" виникли договірні відносини. ТОВ "Інфінанс" свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі. Право вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" за договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року, підтверджено належним чином. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 3 750 грн., але не повернув їх, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 750 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині нарахованої заборгованості за відсотками, на дату відступлення права вимоги, суд першої інстанції зазначив, що нарахована позивачем заборгованість на загальну суму 51 515,72 грн., розрахунок якої здійснено за період з 29.11.2020 року по 16.12.2021 року за щоденною відсотковою ставкою у розмірі 3,5%, не відповідає вимогам ч. 2 статті 625 ЦК України, оскільки така ставка не обумовлена підписаними відповідачем умовами, та значно перевищує передбачені вказаною нормою три проценти річних від простроченої суми, і тому не може бути задоволена судом, до того ж, прохальна частина позовної заяви не містить вимог позивача щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, у розумінні ч.2 статті 625 ЦК України, а тому суд не в праві виходити за межі заявлених позивачем вимог. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем зобов`язання за договором належним чином виконані не були, а сторонами договору було обумовлена максимальна відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом, яка повинна застосовуватися за умови неналежного виконання умов договору, то приймаючи до уваги строк кредитування 18 днів та суму наданого кредиту - 3 750 грн., з відповідача також підлягає стягненню сума в розмірі 2 362,50 грн., як відсотки за користування кредитом. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, становить 6 112, 50 грн.

Доводи апеляційної скарги ТОВ "Вердикт Капітал" відносно того, що рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року є незаконним, ухваленим при неповному дослідженні матеріалів справи, і тому підлягає скасуванню, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" вважає помилковим висновок суду першої інстанції відносно того, що нарахування відсотків за користування грошима після спливу 18-денного строку, на який надавався кредит, є безпідставним та необґрунтованим. При цьому, апелянт зазначає, що відповідно до акцепту оферти від 10.11.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети №3333614 від 10.11.2020 року, визначені основні умови кредиту: розмір кредиту 3 750 грн.; строк користування кредитом 18 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності Пролонгації; номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених правилами; номінальна річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується у випадках, передбачених правилами; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1 181,25 грн., при використанні номінальної відсоткової ставки; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%, при використанні номінальної відсоткової ставки; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова ставка 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом за неналежне виконання умов кредитного договору передбачена саме в акцепті оферти від 10.11.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/1 від 10.11.2020 року та отримання кредиту, згідно заявки-анкети №3333614 від 10.11.2020 року, а не в правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми "MoneyBOOMLoyal". Акцепт оферти підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 3s5d7d. За даних обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку відносно того, що відповідач не був ознайомлений з умовами надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно із статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (стаття 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 81-92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, провадження №12-16гс22, викладено наступні висновки:

"81.Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

82. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

83. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

84. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

85. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

86. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

87. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

88. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі №444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами.

89. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом установленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

90. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

92. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає."

Як вбачається із матеріалів справи, договором № від 10.11.2020 року визначено умови кредитування, зокрема: розмір кредиту 3 750 грн.; строк кредитування 18 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1 181,25 грн., за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова ставка 1 277,5%, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2 362,50 грн., за умови неналежного виконання умов договору; всі інші умови викладені у Правилах, які є невід`ємною частиною договору.

До позову позивачем додано роздруківку Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами "Pozichka Loyal" (а.с.24-51).

При цьому, матеріали справи не містять в собі підтверджень, що саме додані до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами "Pozichka Loyal" розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заявку-анкету та акцепт оферти, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо нарахування відсотків за користування поточною сумою фінансового кредиту з дня отримання, включно та по день фактичного повернення, включно, виходячи із максимальної відсоткової ставки (п.6.1. Правил).

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом у справі, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позикодавця, яка може вносити і вносить відповідні зміни у зазначені Правила.

У зв`язку із наведеним, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами "Pozichka Loyal", які наявні у матеріалах справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.11.2020 року. За даних обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом.

При цьому, необхідно зазначити, що нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом, суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16.

Таким чином, за період до прострочення боржником свого обов`язку підлягають стягненню лише проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору, у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку у оскаржуваному рішенні від 17.03.2023 року, що нарахована позивачем заборгованість за відсотками на загальну суму 51 515,72 грн., розрахунок якої здійснено за хронологічний період з 29.11.2020 року по 16.12.2021 року, за щоденною відсотковою ставкою у розмірі 3,5%, не відповідає вимогам статті 1048 та ч.2 статті 625 ЦК України.

Оскільки відповідачем зобов`язання за договором належним чином виконані не були, а сторонами укладеного договору була обумовлена максимальна відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом, яка повинна застосовуватися за умови неналежного виконання умов договору, то приймаючи до уваги строк кредитування - 18 днів, та суму наданого кредиту - 3 750 грн., суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку у оскаржуваному рішенні від 17.03.2023 року відносно того, що крім заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 750 грн., з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, в сумі 2 362,50 грн. Розрахунок наступний: 3 750 грн. х 3,5% х 18 днів = 2 362,50 грн. Таким чином, судом першої інстанції визначена загальна сума грошових коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, і становить 6 112 грн. 50 коп.

На підставі положень статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судом першої інстанції, із врахуванням часткового задоволення вимог заявленого позову, проведено розподіл судових витрат між сторонами даного спору.

Доводи поданої апеляційної скарги не спростовують зазначених вище висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.03.2023 року, які узгоджуються із документально підтвердженими фактичними обставинами справи та із приписами норм права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17.03.2023 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" - залишити без задоволення.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.02.2024 року.

Головуючий: Судді: