ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3988/23
Провадження № 2/210/174/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Кучевасової А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк, Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач), в якому зазначає, що 25 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Заяву.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 50 000 грн.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 20.02.2023 року утворилась заборгованість у вигляді тіла кредиту розмірі 52741,47 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 12987,92грн.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 20.02.2023 року у розмірі 65729,39 грн. та судові витрати.

Аргументи учасників справи

В судове засідання представник позивача не з`явився, в резолютивній частині позову просив слухати справу без участі представника позивача.

В судове засідання відповідач не з`явився, скерував на адресу суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначив, що спірна сума коштів була знята з її кредитної картки в результаті шахрайських дій третіх осіб, про що він повідомив працівників банку та правоохоронні органи (а.с.90-96).

Представник позивача скерував на адресу суду відповідь на відзив у якій зазначає, що клієнт банку несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постанови картки до стоп-листа Платіжної системи. Про втрату картки відповідач не заявляв, грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно особа (або ж сам відповідач) яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН- код властивий даній карті. Наразі жодній особі не повідомлено про підозру та не було визнано винною у вчинені злочину за заявою Відповідача, тому вважає, що заперечення ОСОБА_1 не можуть прийматися до уваги (а.с.101-107).

Відповідачем скеровано на електронну адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він зазначає, що Відповідачем не було втрачено картку, картка знаходилась у Відповідача до її заміни у відділенні банку Позивача. Також, шахраї не могли знати і 4 останні цифри номерів карток Відповідача, з яких було здійснено операції з переказу коштів. Крім того, як видно з деталізації витрат з сайту "Мій Київстар", з номера Відповідача з 03:37 годин 14.03.2021 року було здійснено безліч дзвінків на короткий номер Позивача 3700, за допомогою чого невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку "Приват24" Відповідача та безперешкодно зі сторони служби безпеки банку заволоділи грошовими коштами, які були на карткових рахунках Відповідача, відкритих у банку Позивача.

Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

Відповідач зазначає, що він звертався до Позивача із заявою про проведення службового розслідування за фактом шахрайських дій, що призвели до викрадення коштів з рахунків Відповідача, проте про результати такого розслідування ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді. Також Відповідач звертався і до правоохоронних органів з приводу викрадення його телефону та вчинення стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування.

Відповідач не розголошував третім особам інформацію про номери карткових карток, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картки не губилися, доступу до них треті особи не мали. Банком не доведено, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (а.с.118-120).

Також до суду скеровані пояснення сторони позивача, які аналогічні з відповіддю на відзив.

Також до суду скеровані пояснення сторони відповідача, згідно яких останній наголошує, що як зазначає Позивач у своїх поясненнях, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором, що відображено у графі "Сума погашення за наданим кредитом". Відповідач зазначає, що він дійсно користувався послугами банку та кредитними коштами у межах кредитного ліміту, напротязі тривалого часу належним чином та вчасно виконував свої обов`язки щодо погашення отриманих

кредитних коштів. Станом на 05:14 год. 14.03.2021 року не мав жодної заборгованості. Проте, через неналежне виконання Позивачем свого обов`язку щодо збереження грошових коштів, що знаходились на рахунках Відповідача, 14.03.2021 року, починаючи з 05:14 год. були здійснені численні платежі, які Відповідач не ініціював.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 32).

За розрахунком Банку станом на 20.02.2023 року утворилась заборгованість у вигляді тіла кредиту у розмірі 52 741,47 грн . та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 12987,92 гр.(а.с.7-21).

З розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник користувався кредитними коштами до 14 березня 2021 року та вчасно погашав заборгованість, яка станом на 14.03.2021 рік у нього була відсутня (а.с. 7-21).

Згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 отримував декілька банківських карток, перша з яких НОМЕР_1 , дата відкриття 03.07.2013 року, термін дії 05/17 року; остання з яких НОМЕР_2 , дата відкриття 16.03.2021 року, термін дії до 12/24 року (а.с. 31).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 встановлено, що на картку № НОМЕР_1 Відповідачу 03 липня 2013 року встановлено кредитний ліміт 9600,00 грн., який був збільшений 05.11.2016 року до 15000,00 грн., 11.04.2019року до 50000,00грн. а 07.07.2021 року вже зменшений до 0,00 грн (а.с.30).

Змін умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 оформленої на ОСОБА_1 суду не представлено.

З виписки за договором №б/н за період 03.07.2013-22.02.2023 року наданої позивачем встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював операції по картці, як зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, здійснював операції, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, а також здійснював операції через Приват-24 тощо та до 14.03.2021 року у останнього не було заборгованості за договором №б/н навпаки, 3,03грн. залишку власних коштів після останнього поповнення на суму 2700,00 грн. Вже з 14.03.2021 року по картці відповідача почались списання коштів без їх подальшого поповнення на суми, які раніше відповідач за весь час користування карткою взагалі не знімав (а.с.22-29).

18 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою до АТ КБ «ПриватБанк» щодо шахрайських дій відносно нього, а саме, що у нього 14.03.2021 року було викрадено невідомою особою мобільний телефон, та з його карток «Універсальна» та «Зарплатна» з використанням його мобільного номеру телефону Київстар НОМЕР_6 , який є фінансовим номером у АТ КБ «ПриватБанк» було здійснене необґрунтоване та протиправне перерахування грошових коштів на рахунки UNIVERSAL BANK та ТОВ «МІЛОАН». В своїй заяві ОСОБА_1 також зазначив позивачу, що після того як у нього було викрадено мобільний телефон, 14.03.2021 року, він одразу ж зателефонував на номер телефону «3700» та повідомив про втрату свого фінансового номера. Але коли він 16.03.2021 року звернувся до відділення Банку, йому було повідомлено, що 14.03.201 року йому було оформлено додаткову картку з якої здійснювались перерахування коштів на інші рахунки за допомогою голосового меню «3700». Дізнавшись про це ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів (а.с.89).

20 квітня 2021 року Банком було повідомлено ОСОБА_1 , що розглянуто було звернення відповідача щодо повернення грошових коштів, які несанкціоновано було списано з картки останнього, але повернути їх неможливо у зв`язку з тим, що переказ коштів було здійснено лише за допомогою використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації (а.с.88).

18 березня 2021 року слідчим ВП №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Даліба Є.С. внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 , згідно змісту вказаного звернення, в період часу 14.03.2021 року о 03:00 по 09:00 годин з кредитних карт «Приват Банку» невстановленою особою було перераховано грошові кошти в розмірі 53500 грн. на р/х підприємств «Тенго» та ТОВ «Мілоан». Відбулося через мобільний додаток Приват 24 та короткого номеру НОМЕР_4 з мобільного телефону марки Ксиоми, який було викрадено 14.03.2021 року, чим спричинили матеріальних збитків гр. ОСОБА_1 (а.с.92 зворот).

Згідно листа начальника ВП №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 04.12.2023року, слідство по кримінальному провадженню, внесеному за №0000033 від 18.03. 2021 року ще триває (а.с.148).

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами АТ КБ Приватбанк та до 14.03.2021 року не мав заборгованості по картці, але вже з 14.03.2021 року після того, як у нього було викрадено мобільний телефон з його карток почались списання коштів заборгованість по яким не погашалась в наслідок чого у останнього почала виникати заборгованість починаючи з 14.03.2021 року по 22.02.2023рік у розмірі 65729,39грн.

Суд вважає за необхідне зупинитись на наступних положенням закону.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон) визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Згідно з пунктом 14.16статті 14цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» (надалі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Вимоги цього Положення поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).

Так, згідно з п.п.5-9 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, та того що електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, про що негайно повідомлено банк, суд дійшов до висновку, що Відповідач не повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Згідно з п.14.3.ст.14Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705(далі - Положення № 705).

Згідно з пунктом 14.12.статті 14Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

3a змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Висновок суду

Як зазначалось вище та встановлено з матеріалів справи після списання спірних грошових коштів ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів та банку із заявою про підозрілу активність на його рахунку, яка могла виявитись шахрайськими діями та просив заблокувати його картку.

Таким чином, суд вважає, що відповідач виконав свої обов`язки перед банком, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, зокрема, повідомивши позивача про необхідність блокування карткового рахунку негайно, звернувся до правоохоронних органів з приводу заволодіння грошовими коштами з банківського рахунку.

Позивачем не доведено, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як видача готівки, поповнення мобільного телефону, списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

До таких висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 751/5017/20, які наразі враховуються судом при прийнятті рішення у даній справі.

Також аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц, від 12.02.2018 року у справі № 592/2386/16-ц та від 20.06.2018 року у справі № 691/699/16-ц, відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права. Так, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, суд враховує, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 279, 280, 281, 282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 258, 509, 525, 526, 546, 551, 625, 627, 629, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського б. 1Д, (, рахунок № НОМЕР_5 );

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. В. Чайкіна