ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/205/24 Справа № 932/4989/22 Суддя у 1-й інстанції - Овчиннікова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лопатіної М.Ю., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2023 року у цивільній справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ звернулось до суду з вищевказаним позовом (а.с. 1-3), в обґрунтування якого посилалась на те, що 23.02.2022 року о 08.00 годині в м. Дніпрі в Дніпровському районі, автодорога Н-08 поблизу електроопори №1-7933303 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MERCEDES BENZ 308D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_1 . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_3 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MERCEDES BENZ 308D , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207090735 від 03.12.2021 року строком дії з 04.12.2022 року. 23.03.2022 року постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/689/22 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_2 є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 . Висновком № 9056 експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначений розмір матеріальної шкоди в сумі 130000,00 грн. 03.06.2022 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було визнано ДТП , яка сталася 23.02.2022 року страховим випадком та на підставі страхового акту № 449/22-ГПО від 03.06.2022 року та Розпорядження № 483 від 03.06.2022 року власнику транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн. Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 582888 від 03.06.2022 року. 18.07.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 175/689/22 постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова апеляційної інстанції остаточна та оскарженню не підлягає. Оскільки справу закрито за відсутності в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, вина водія забезпеченого транспортного засобу судом не встановлена. Отже, з моменту набрання чинності постановою апеляційного суду у позивача не виникає цивільно-правової відповідальності у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 .

В зв`язку з чим у позивача виникла необхідність в поверненні виплаченого страхового відшкодування. Тому просить суд стягнути з відповідача 130000 грн. та судовий збір 2481,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року позов ТДВ «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 130000,00 гривень. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 гривні. (а.с. 106-111).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 11 721 грн. 50 коп посилаючись на те, що судом не в повній мірі досліджено всі обставини у справі, які мають значення для справи, не надано їм належної правової оцінки, не вірно застосовано норми матеріального права (а.с. 120-126).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також безпідставність доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.145-148).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2022 року постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/689/22 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скоєного за таких обставин: 23.02.2022 року о 08.00 годині в м. Дніпрі в Дніпровському районі, автодорога Н-08 поблизу електроопори №1-7933303 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MERCEDES BENZ 308D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_1 . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_3 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MERCEDES BENZ 308D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207090735 від 03.12.2021 року строком дії з 04.12.2022 року.

Висновком № 9056 експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначений розмір матеріальної шкоди в сумі 130000,00 грн.

03.06.2022 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було визнано ДТП , яка сталася 23.02.2022 року страховим випадком та на підставі страхового акту № 449/22-ГПО від 03.06.2022 року та Розпорядження № 483 від 03.06.2022 року власнику транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн.

Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 582888 від 03.06.2022 року.

18.07.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 175/689/22 постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова апеляційної інстанції остаточна та оскарженню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що в результаті ДТП не настала цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_2 , а тому ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не мало підстав для виплати страхового відшкодування, отже позов підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом статті 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком.

Згідно зі статтею 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Суд першої інстанції правильно виходив, із того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.07.2022 року постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2022 року скасовано, а провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях водія ОСОБА_2 , таким чином вирішено питання про невинуватість ОСОБА_2 .

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.

Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вирішено питання про невинуватість ОСОБА_2 , то цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_2 в результаті ДТП не настала, а у його страховика ТДВ «СК «Мотор-Гарант» відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

При цьому доводи апеляційної скарги, що суд неправомірно застосував право зворотньої вимоги до винної особи (регрес), колегія суддів відхиляє, оскільки такі норми судом першої інстанції не застосовувались.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач визнав випадок з ДТП, яка мала місце 23.02.2022 року страховим випадком та на підставі страхового акту № 449/22-ГПО від 03.06.2022 року та Розпорядження № 483 від 03.06.2022 року власнику транспортного засобу TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн. Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 582888 від 03.06.2022 року. Дане рішення позивача, було оформлене страховим актом. Отже, враховуючи, що відбулась страхова подія, настав обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування за полісом страхування, позивачем були встановлені підстави для здійснення власнику вказаного автомобіля страхового відшкодування. Матеріали справи не містять відомостей про скасування страхового акту чи рішення про виплату відповідачу відповідних сум.

При цьому, оскільки у страховика ТДВ «СК «Мотор-Гарант» відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування ОСОБА_1 через відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та вирішено питання про невинуватість ОСОБА_2 заявлена позивачем сума сплаченого страхового відшкодування є правомірною.

Апеляційна скарга не містить переконливих аргументів щодо незаконності судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Лопатіна

М.Ю. Петешенкова