Справа № 346/726/24
Провадження № 22-ц/4808/735/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.

секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Телеш Вікторії Петрівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2024 року, постановлене в складі судді Васильковського В.В. в м. Коломия у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 24.02.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі запис № 264 відділу реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2022 р. У шлюбі у них народилася донька: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.02.2006 року. Судовим наказом Коломийського районного суду від 06 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, відповідного віку щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з 22.11.2022 року до досягнення дитиною повноліття. До досягнення донькою повноліття, батько сплачував аліменти у визначеному судом розмірі. Після закінчення школи донька вступила на навчання до Інститут права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка» з 01.09.2022 року. Навчається за денною формою навчання. Закінчує навчання 30.06.2026 року ( що підтверджується довідкою № 1265 від 17.01.2024 року). Стипендії не отримує, та оплачує навчання в розмірі 30 000, 00 грн. за 2022-2023 навчальний рік 15 000, 00 грн. за перший семестр 2023 навчального року. Такі видатки як плата за харчування, проживання, проїзд, без урахування інших життєво необхідних витрат оплачує вона, та раніше частково покривалися аліментами. Відповідач у шлюбі не перебуває, інших дітей не має, інвалідом не являється, на біржі праці не зареєстрований, має офіційне місце праці. Вважає, що батько в змозі надавати матеріальну допомогу доньці: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до настання 23 річного віку. Обов`язок по утриманню повнолітньої доньки в період її навчання не може бути покладений виключно на матір дитини, тим більше зважаючи на відсутність у неї достатнього заробітку. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання, у розмірі однієї частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини, відповідного віку щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі однієї частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини, відповідного віку щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку.

Стягнення аліментів розпочато з 12.02.2024 року і проводити до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць звернути до негайного виконання. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп .

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Телеш Вікторії Петрівни подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що при ухваленні рішенні суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач ставила питання про стягнення аліменти на користь доньки ОСОБА_3 , проте стягнуто аліменти на користь її матері ОСОБА_2 донька є повнолітньою, тому спроможна самостійно розпоряджатись коштами на навчання.

07 травня 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вважає рішення суду законним і обгрунтованим. Вказує, що дочка перебуває на утриманні мами, оскільки самостійних доходів не має, тому стягнення аліментів на користь її матері буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що у батьків наявний обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідач працює інженером-технологом у Львівводоканал, а тому суд вважає, що він може надавати таку допомогу. Враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі частки його доходу.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.02.2006 року.

Відповідно до копії довідки, виданої Національним університетом «Львівська політехніка» № 1265/24 від 17.01.2024 року, студентці ОСОБА_3 про те, що вона дійсно є студенткою другого курсу денної форми навчання рівня вищої освіти бакалавр, Інституту ІППО Національного університету «Львівська політехніка», закінчує навчання 30.06.2026 року (а.с.10).

Відповідно до копії квитанції від 25.08.2022 року, підтверджується той факт, що ОСОБА_2 , оплатила навчання за перший семестр, що становить 15 000 грн. (а.с. 12, 13, 14).

Відповідно до копії відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 149787, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

ОСОБА_1 працює інженером-технологом у Львівському міському комунальному підприємстві "Львівводоканал", що підтверджуєьться довідкою про доходи (а.с.28).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується здатність відповідача надавати допомогу своїй повнолітній дочці на час її навчання, а також потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітньої дочки на час її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та позивачки, розмір їх доходів, а також розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення.

При з`ясуванні наявності вищезазначених умов, судом було встановлено, що на час ухвалення рішення повнолітня дочка сторін по справі продовжує навчання на денній формі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням (канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям тощо. Витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує відповідних коштів. Оскільки дочка сторін, навчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу він не має.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього дочки у розмірі розмірі однієї частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини, відповідного віку щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років, судом першої інстанції були враховані вищенаведені обставини, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, працює, отримує щомісячний дохід, з матеріалів справи не вбачається даних про незадовільний стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дочки у повному обсязі.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково стягнуто аліменти на користь матері повнолітньої дитини, тому такі аліменти необхідно стягнути на користь повнолітньої дочки, оскільки з позовом до суду першої інстанції звернулась матір ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , то на підставі частини 3 статті 199 СК України саме на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дочки яка проживає з нею та продовжує навчання.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати з сплати судового збору.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатки Телеш Вікторії Петрівни залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

В.М.Барков

Л.В.Василишин