ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1433/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2176/24 Категорія: 305010000 Крива Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарКарпенко О.В., Сіренко Ю.В. Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2024 (повний текст складено 25.06.2024, суддя в суді першої інстанції Крива Ю.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та відшкодування завданої шкоди,

в с т а н о в и в :

у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у цій справі з позовними вимогами до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій працівників поліції протиправними та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 28 900 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 у справі № 703/4811/15-ц позивача зобов`язано не чинити перешкод батьку ОСОБА_2 у спілкуванні з їх сином та визначено порядок зустрічей батька з сином щосуботи з 10 до 16 години без присутності матері з урахуванням стану здоров`я дитини.

Виконавчий лист по даному рішенню суду за заявою стягувача перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС м. Сміла з 17.11.2016.

Позивач вказує, що 27.04.2024 о 16-01 год. за адресою їх із сином місця проживання: АДРЕСА_1 , прибув озброєний наряд поліції за викликом ОСОБА_2 для того, щоб відібрати в неї пояснення про те, що того дня на виконання рішення суду про порядок зустрічей дитини із батьком вона не надала ОСОБА_2 дитину.

Зауважила, що згідно відповіді ВП № 2 ГУНП в Черкаській області від 05.04.2024 №6890 за період з 01.01.2015 на лінію 102 надійшло 84 звернення від ОСОБА_2 по факту невиконання рішення суду щодо можливості спілкуватися з дитиною, чому чинить перешкоди колишня дружина.

Однак на даний час Черкаським окружним адміністративним судом та Смілянським міськрайонним судом визнані протиправними та скасовані всі постанови державного виконавця ВДВС у м. Смілі Валової І.В. про притягнення її до адміністративної відповідальності за невиконання вищевказаного рішення суду від 12.01.2016 у справі №703/4811/15-ц.

Отже звернення ОСОБА_2 на лінію 102 до поліції є безпідставними та сприймаються нею як маніпулювання органами державної влади, а також є реакцією на заяву служби у справах дітей виконавчого комітету Березняківської сільської ради про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП України, домашнього насильства по відношенню до малолітньої дитини.

Позивач також вказує, що виїжджаючи на повідомлення, нарядами поліції навіть після з`ясування обставин, а саме, що жодних правопорушень не здійснювалось і дитина з огляду на довготривалий тиск самостійно відмовляється спілкуватись із батьком, не було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції.

ОСОБА_2 від народження дитини не бажаючи налагоджувати стосунки з сином, здійснює тиск та погрози через органи державної влади, які здійснюють психологічне насилля відносно неї та її неповнолітньої дитини, що вже призвело до стійких емоційних порушень в останньої, страх настання суботи, страх авто поліції, довготривале перебування у стані стресу, що супроводжується сльозами, замкнутістю, нездатністю сприймати шкільний матеріал.

Вважає, що протиправними діями працівників поліції їй та її малолітньому сину ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, внаслідок чого вона змушена звернутися з дитиною за допомогою до спеціаліста в галузі психології. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 28900,00 грн. (добуток кількості незаконно прийнятих та опрацьованих звернень щодо виконання рішення суду, кількості осіб, щодо яких було вчинено ігнорування норм законодавства та мінімально-прийнятний розміру відшкодування за кожне порушення прав (10 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян) 85х2х170=28900,00 грн.

Зазначені обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Суд вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що працівники поліції діяли всупереч вимог ЗУ «Про Національну поліцію» та всупереч вимог Інструкції, якою регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення. Також позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями працівників поліції при виконанні ними покладених на них законом обов`язків.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала 24.07.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом не було досліджено всебічно, повно та об`єктивно наявні в справі докази, не з`ясовано усі обставини справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вказано на те, що суд безпідставно посилається на не доведення позивачем порушення працівниками поліції вимог ЗУ «Про національну поліцію» та Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах поліції, оскільки в позовній заяві достатньо посилань, які вказують на протилежне.

Судом проігноровано, що всі виклики ОСОБА_2 стосувались невиконання рішення суду про побачення з дитиною, а відтак під час з`ясування обставин завжди була присутня малолітня дитина, а працівники поліції, які приїздили, не були навчені спілкуванню з дітьми.

Вважає, що працівниками поліції лобійовано інтереси ОСОБА_2 у здійсненні психологічного тиску на сина та позивача та надано допомогу в формальному підтвердженні факту невиконання нею рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, вказуючи на законність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповіді на відзив позивач вказує, що викладені відповідачем пояснення не підтверджуються доказами та навпаки підтверджують факт неправомірних дій з боку працівників поліції відносно неї та її малолітнього сина.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.01.2016 у справі № 703/4811/15-ц ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 прізвище змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.9) зобов`язано не чинити перешкод батьку ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначено такий порядок зустрічей батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 : до досягнення дитиною віку 3 років з 15 до 18 години в присутності матері кожну непарну (першу, третю, п`яту за наявності такої у відповідному місяці) суботу за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , а кожну парну суботу за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 , в цьому місті; після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку) без присутності матері ОСОБА_4 . Ці зустрічі визначено проводити з урахуванням стану здоров`я дитини (а.с.10-11).

З повідомлення начальника ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області №6890 від 05.04.2024 вбачається, що в період з 01.01.2015 по теперішній час у відділі поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» було зареєстровано 84 звернення від ОСОБА_2 по факту невиконання рішення суду щодо можливості спілкуватися з дитиною ОСОБА_7 , чому чинить перешкоди колишня дружина ОСОБА_8 (а.с.12).

Згідно вищевказаних повідомлень, які надійшли на спеціальну лінію «102», заявник ОСОБА_2 звертався щодо невиконання ОСОБА_9 рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 703/4811/15-ц від 12.01.2016, яким останню зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у виховання їх сина ОСОБА_3 та визначено порядок їх зустрічей.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала, що її право порушене протиправними діями працівників поліції ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області шляхом здійснення виїзду на місце виклику за місцем її проживання на підставі необґрунтованих звернень ОСОБА_2 на лінію 102, в зв`язку з чим було завдано моральної шкоди їй та малолітньому сину ОСОБА_10 , 2014 року народження.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно зі статтю 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Наказом МВС України від 27.04.2020 №357 затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі Інструкція № 357). Ця Інструкція встановлює порядок реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, а також оперативного інформування в центральному органі управління поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції України, територіальних органах поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві (далі ГУНП), їх територіальних (відокремлених) підрозділах (далі ТВП).

За приписами пунктів 1, 2 розділу ІІ Інструкції №357 посадові особи органів (підрозділів) поліції під час реагування на правопорушення або події повинні: 1) незалежно від способу отримання інформації здійснювати направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації.

Заяви і повідомлення про правопорушення або події працівниками чергової служби органів (підрозділів) поліції реєструються в інформаційних ресурсах системи ІПНП.

Відповідно до п. 14 Розділу ІІІ Інструкції № 357 відмова в прийнятті та реєстрації повідомлень про правопорушення або події не допускається.

Розділом ІХ цієї Інструкції регламентовано порядок дій нарядів патрульної поліції, груп реагування патрульної поліції та інших нарядів поліції, залучених до реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події, а розділом Х порядок організації дій працівників слідчо-оперативної групи щодо реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події.

Пунктом 2 Розділу ІХ Інструкції передбачено, що працівникам, що перебувають у складі наряду патрульної поліції, ГРПП, УПО, іншого наряду поліції, залученого до системи оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на правопорушення або подію, які віднесені до категорії «Гама», необхідно:

1) негайно виїхати на місце події (інше визначене диспетчером або оперативним черговим ГУНП місце);

2) за наявності планшетного пристрою проставити в системі ІПНП відповідні відмітки про прийняття виклику, прибуття на місце події, закінчення виконання завдання, обставини правопорушення та результати реагування. Такі відмітки проставляються невідкладно після прийняття виклику, прибуття на місце події та після закінчення виконання завдання;

3) за наявності на місці події осіб, які потребують медичної допомоги, викликати екстрену медичну допомогу, до прибуття якої вживати невідкладних заходів, спрямованих на врятування та збереження життя людини;

4) за наявності на місці події заявника (потерпілого) з`ясувати обставини правопорушення або події;

5) у разі підтвердження ознак учиненого кримінального правопорушення поінформувати диспетчера (оперативного чергового) про необхідність направлення СОГ та перебувати на місці події до її прибуття;

6) до прибуття СОГ забезпечити охорону місця події та слідів учиненого кримінального правопорушення, унеможливити доступ на місце події сторонніх осіб. За необхідності місце події огородити спеціальною стрічкою "поліція" та здійснювати заходи із забезпечення безпеки дорожнього руху. Після прибуття СОГ виконувати доручення старшого СОГ. У разі отримання нарядом поліції охорони до прибуття СОГ сигналу "Тривога" з об`єкта, що охороняється, повідомити про це диспетчера (оперативного чергового) для направлення на місце події найближчого наряду поліції, та здійснити негайне реагування на сигнал "тривога";

7) установити потерпілих, свідків або очевидців кримінального правопорушення, прикмети осіб, які підозрюються в його вчиненні, та вжити заходів для їх затримання. Про прикмети правопорушників, напрямок їх руху (марка, модель транспортного засобу, номерний знак, інші характерні ознаки), об`єкти посягань поінформувати диспетчера (оперативного чергового) для орієнтування інших нарядів поліції;

8) у разі реагування на правопорушення або подію, які не містять ознак кримінального правопорушення, невідкладно забезпечити збирання необхідних матеріалів перевірки;

9) якщо заяви і повідомлення про правопорушення або події не потребують додаткової перевірки, за наявності планшетного пристрою поліцейський повинен увести до системи ІПНП відомості про обставини події, ужиті заходи та зазначити, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися;

10) з`ясувати в заявника (потерпілого) абонентський номер та адресу електронної пошти, а також зручний для нього спосіб отримання відповіді про результати розгляду його заяви чи повідомлення.

Відповідно до п.10 Розділу ХІV Інструкції поліцейські чергової служби органів (підрозділів) поліції під час чергування озброюються пістолетами з двома спорядженими магазинами, а поліцейські, що входять до складу нарядів поліції, крім зазначеного озброєння, - ще й засобами індивідуального захисту (бронежилетом та захисним шоломом), активної оборони (гумовим або пластиковим кийком, засобами, спорядженими речовинами сльозогінної та дратівної дії, засобами обмеження рухомості). За необхідності з дозволу начальника органу (підрозділу) поліції їм можуть видаватися автоматична зброя та інші спеціальні засоби, визначені Законом України "Про Національну поліцію". Згідно п. 12 Розділу ХІV Інструкції № 357, наряд поліції, який прибув на місце події, повинен бути забезпечений вогнепальною зброєю та екіпірований відповідно до пункту 10 цього розділу. Таким чином ЗУ «Про Національну поліцію» чітко визначено вичерпний перелік заходів, які має право вживати поліцейський, а положеннями вищевказаної Інструкції регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення.

Отже у ситуації, описаній позивачем, працівники поліції діяли відповідно до вимог ЗУ «Про Національну поліцію» та Інструкції, якою регламентовано порядок дій працівника відповідного підрозділу поліції під час виконання ним посадових обов`язків, починаючи з моменту отримання у телефонному режимі повідомлення про вчинене правопорушення, адже вчиняли дії, чітко регламентовані вказаними нормативно-правовими актами, щодо здійснення установленого реагування про порушення прав громадян.

Далі, згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, вказано, що адекватне відшкодування шкоди за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У свою чергу статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість доказування інших елементів складу цивільного правопорушення протиправні дії, наявність шкоди в потерпілої особи та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та стверджуванню шкодою.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Ураховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відхилення позовних вимог, оскільки дії працівників поліції, що кожного разу реагували на звернення ОСОБА_2 на телефонну лінію 102 у визначеному законодавством порядку, були законними та передбачуваними, як такі, що вчиняються за суворо регламентованої процедури.

Крім того, позивач не надала суду доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди саме з боку працівників поліції.

Зокрема, наданий висновок психолога за результатами діагностичного обстеження психоемоційної сфери неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.03.2024 свідчить про те, що тривала дія на психіку хлопчика пов`язана саме з нав`язливо-агресивними діями батька, а не працівників поліції.

Аргументи скаржника про те, що працівниками поліції лобійовано інтереси ОСОБА_2 у здійсненні психологічного тиску на сина та позивача та надано допомогу в формальному підтвердженні факту невиконання рішення суду, є припущенням та доказами не підтверджуються, адже працівники поліції не мали права ігнорувати звернення тієї чи іншої особи щодо порушення її прав.

Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.06.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 03.09.2024

Суддя-доповідач

Судді