Номер провадження: 22-ц/813/2208/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кострицького В.В. (суддя-доповідач),

суддів Назарова М.В., Лозко Ю.П.

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Адміністрація морських портів України»

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Громіка Д.Д., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокат Мамонтов Д.О. звернувся засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, яку просив задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити зазначену справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

В обґрунтування скарги представник послався на те, що оскаржувана ухвала належним чином у передбаченому законом порядку не направлялась позивачу та його представнику, про що також за матеріалами справи відсутні докази належного повідомлення сторін про прийняття оскаржуваної ухвали. Також зазначали, що судовий збір у даній справі було сплачено, ще 26.07.2023 року, що підтверджується доданими до матеріалів апеляційної скарги, що також надсилалось до суду першої інстанції. Вважали, що суд першої інстанції постановив помилково оскаржувану ухвалу, не перевіривши зарахування визначеної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, що призвело до порушення прав позивача на доступ до правосуддя.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з вимогами та доводами апеляційної скарги, представник ДП АМП звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідного до якого відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2023 у повному обсязі. Під час вирішення справи № 521/17902/23 не брати до уваги недопустимий доказ - копію накладною від 27.07.2023 №8650460. Визнати дії позивача та його представника зловживанням процесуальними правами та застосувати заходи процесуального примусу - стягнути штраф у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Визнати дії представника позивача адвоката Мамонтова Д.О. зловживанням процесуальними правами, неналежним виконанням професійних обов`язків адвоката, шляхом винесення окремої ухвали.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, зазначали, що представнику позивача було надіслано належним чином ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2023 про залишення позовної заяви без руху. Вважали, що причини пропуску встановленого судом строку на усунення недоліків не можуть бути поважними, а поведінкою позивача є недобросовісною. Також вважали, що під час розгляду справи №521/17902/23 доданий до апеляційної скарги представником позивача доказ у копії накладної від 27.07.2023 №8650460 є недопустимим (підробленим) доказом. Вважали, що позивачем не виконано належним чином ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2023, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та не надано до суду у десятиденний строк доказів оплати судового збору, що стало законною підставою для повернення такої позовної заяви. Виходячи з вищевкиладеного та враховуючи недобросовісну поведінку позивача та його представника у справі №521/17902/23, просили суд з метою недопущення зловживання процесуальними правами вжити заходи для запобігання, передбачені ст 148 та 262 ЦПК України.

Явка сторін в судове засідання

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст.ст. 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Так, суд першої інстанції, встановивши невідповідність позовної заяви ОСОБА_1 вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, 17 липня 2023 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

В обґрунтування залишення позовної заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив, що в матеріалах позовної заяви відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу.

26 липня 2023 року на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 17 липня 2023 року, сплатив суму судового збору визначену вищевказаною ухвалою суду.

Апеляційний суд вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не перевірив відомостей про те, чи надходила сума судового збору визначеного ухвалою Малиновського районного суду від 17 липня 2023 року до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ Про судовий збір суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Тобто обов`язок перевірити повноту сплати судового збору покладається на суд, який відкриває провадження.

Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав, так як її прийнято поспішно, достовірно не переконавшись в надходженні коштів до спеціального фонду Державного бюджету України.

Щодо доводів відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія зазначає, що жоден з доводів не є належним чином обґрунтованим, та має характер припущень.

Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Частиною 2 статі 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Стаття 21 Конституції України проголошує, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24 Конституції України). Такі ж саме аспекти вимагаються і частиною 1 статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4.12.95 у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції визначає гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13 січня 2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 98 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням §1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено та підписано 23 січня 2024 року.

Головуючий: В.В. Кострицький

Судді: М.В. Назарова

Ю.П. Лозко