печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4108/24-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Наталія Костянтинівна про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 29 січня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

29 січня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 05 лютого 2024 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків, додавши звіти по визначенню вартості об`єктів нерухомого майна, які є предметом спору.

07 лютого 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Одночасно позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0, 12 га, кадастровий номер :03:014:0242, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, селищна рада Калитянська.

Обґрунтовуючи доводи заяви про забезпечення позову, представник позивача вказав, що предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2013 року по 14 серпня 2023 року включно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; зміна черговості одержання права на спадкування та визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем четвертої черги за законом, права на спадкування майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першій черзі та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, селищна рада Калитянська, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, зазначено у заяві, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,12 га, кадастровий номер :03:014:0242, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, селищна рада Калитянська. 04 вересня 2023 року на підставі заяви ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. заведено спадкову справу (номер у Спадковому реєстрі 71181872), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 05 січня 2024 року. Позивачка ОСОБА_5 11 січня 2024 року також звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н. К. із заявою про прийняття спадщини, але листом № 10/02-14 від 11 січня 2024 року приватним нотаріусом Шершун Н. К. було повідомлено ОСОБА_5 , що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно надати документи щодо підтвердження факту родинних та інших відносин зі спадкодавцем. Останнім днем прийняття спадщини є 14 лютого 2024 року (6 місяців з дня смерті спадкодавця), а тому 15 лютого 2024 року приватним нотаріусом може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 .

Таким чином, після отримання свідоцтва про права на спадщину та набуття права власності на нерухоме майно, що належить на даний час ОСОБА_4 , вказане майно може бути відчужено відповідачем.

Застосування даного заходу забезпечення позову, а саме накладення арешту на нерухоме майно, забезпечить неможливість його відчуження/обтяження, що сприятиме можливості розгляду спору у розумні строки, а в разі задоволення або часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 забезпечить можливість виконання судового рішення та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та потягне за собою подальші звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" N 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись лише на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь- якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, перевіривши доводи і вимоги заяви про забезпечення позову, суд вважає, що між сторонами виник спір, а такий захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач у вигляді накладення арешту на спірне майно, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення,

Крім цього, суд вважає, що відсутність забезпечення позову фактично дозволяє відповідачу відчужити майно, яке є предметом поділу, та призведе до неможливості виконання такого судового рішення, а відтак вважає за доцільне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову та накласти арешт на спірне майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Наталія Костянтинівна про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0, 12 га, кадастровий номер :03:014:0242, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, селищна рада Калитянська.

Стягувач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване / задеклароване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване / задеклароване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Ухвала судді про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова