У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Щепановій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , стягувач) про видачу судового наказу про стягнення ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржник) аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ОСОБА_3 ).

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року.

Подану заяву обґрунтовує тим, що за наслідками розгляду судом заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу судом було видано судовий наказ від 07 липня 2023 року яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 24.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Також було стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 268,40 грн.

Вказує, що заява про видачу судового наказу стягувачем була подана штучно, оскільки тільки боржник займався вихованням та забезпеченням дитини.

Зазначає, що спільна дитина сторін не тільки виховувалась виключно боржником, але і з ним проживала та була зареєстрована до дня розірвання шлюбу, а наразі стягувач проживає окремо від дитини залишаючи її на виховання своїм родичам, у той час як сама намагається створити нову родину з іншим чоловіком.

Посилається, що при розгляді заяви про видачу судового наказу суду не було відомо деякі обставини, які мають важливе значення для справи, а саме: від першого шлюбу з ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ), боржник має спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ОСОБА_6 ), який проживає разом з матір`ю, однак спільно утримується боржником та його колишньою дружиною.

Стверджує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31.08.2018 по справі №760/11140/18 (провадження № 2/760/4927/18) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано та 18.02.2019 між боржником та його колишньою дружиною - ОСОБА_5 було укладено нотаріальний Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солом`яною Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 191 (далі - Договір від 18.02.2019).

За вказаним Договором від 18.02.2019, боржник разом з ОСОБА_5 спільно утримують сина - ОСОБА_6 та беруть участь в його матеріальному забезпеченні.

Однак, про дану обставину, стягувач не вказала в заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , що стало підставою для неправильного стягнення з боржника аліментів за судовим наказом від 07.07.2023 за № 760/14505/23, хоча законодавець покладає на неї надавати правдиву інформацію, що свідчить про зловживання своїми правами заявником.

Вказує, що боржник за весь час спільного проживання зі стягувачем повністю займався вихованням та утриманням сина ОСОБА_7 , в той час, як стягувач, уникала від виконання своїх материнських обов`язків, а весь час витрачала тільки на розваги.

З початком повномасштабної війни проти України, сторони разом із дитиною виїхали за межі України, але згодом стягувач повернулась до м. Києва з дитиною аби створити нове життя з іншим чоловіком, стосунки з яким мали тривалий час, що і стало підставою для розірвання шлюбу.

Боржник в цей час, залишився проживати поза межами України, отримавши тимчасовий захист, однак і надалі здійснює утримання дитини, щомісяця надсилаючи їм грошові кошти, хоча позбавлений заробітку, але всіма силами намагається брати участь у його вихованні, спілкуванні та розвитку, хоча стягувач перешкоджає боржнику в цьому, що навіть стало підставою звернення до суду справа №760/12092/23 (провадження № 2/760/7999/23), яка, на даний час, перебуває в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва.

Тому вважає, що у стягувача взагалі не було підстав звертатися до суду для стягнення з боржника аліментів на утримання спільного сина - ОСОБА_3 та видачі судового наказу від 07.07.2023 за № 760/14505/23, що вбачається з штучно створеного звернення до суду.

Боржник не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь стягувача на утримання дитини - ОСОБА_3 , однак вважає, що судом повинен бути переглянутий судовий наказ від 07.07.2023 за № 760/14505/23, за нововиявленими обставинами, оскільки стягнута з боржника сума сплати аліментів не відповідає чинному законодавству, порушує права боржника, враховуючи те, що боржник має ще одну дитину від першого шлюбу, яку утримує, а тому розмір стягнення аліментів має відповідати частині 5 статті 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

З урахуванням викладеного вище, просив суд заяву задовольнити.

14.08.2023 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М.

Боржник та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином, 13.12.2023 представником боржника було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності боржника та його представника.

Стягувач у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомила.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за відсутності стягувача та боржника, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду поданої заяви.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу у якій просила су видати судовий наказ яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

07 липня 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 24.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Також було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У частині 1 ст. 161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно з п. 4 ч. 1 цієї статті судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Отже, судовий наказ про стягнення аліментів, виданий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України може бути скасований лише у порядку перегляду його за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Отже, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами». Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4ст. 423 ЦПК). Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, відповідно до якого жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Згідно зі статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені статтею 181 СК України.

Видаючи судовий наказ про стягнення аліментів, суд виходив з того, що малолітня дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні. Батько дитини ОСОБА_1 є чоловіком працездатного віку, а судом не було встановлено наявність інших дітей.

Частиною першою статті 165 ЦПК України визначено підстави за яких суд відмовляє у видачі судового наказу, а саме:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Тобто, наявність у боржника інших дітей не є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 167 ЦПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Із наведеного слідує, що за відсутності підстав для відмови у видачі судового наказу (які визначені у ч. 1 ст. 165 ЦПК України) суд видає судовий наказ.

Тобто, навіть за умови долучення стягувачем до заяви про видачу судового наказу доказів наявності у боржника інших дітей, дані обставини у відповідності до ч. 1 ст. 165 ЦПК України не були б підставою для відмови у видачі судового наказу.

Приймаючи рішення про видачу судового наказу 05 липня 2023 року суд встановив, що подана заява про видачу судового наказу відповідає вимогам статті 163 ЦПК України, стягувачем заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України та відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу визначені статтею 165 ЦПК України.

Положення ч.5 ст.183 СК України гарантують право того з батьків, разом з яким проживає дитина, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України перешкодою для видання наказу про стягнення аліментів на однієї дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів закон визначає пов`язаність цієї вимоги із встановленням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Сам факт існування у боржника на утримання іншої дитини, не може вважатися перешкодою для видачі судового наказу про стягнення аліментів, за умови відсутності спору про батьківство. Про існування такого спору боржник не вказував.

В судовому засіданні доведено, що на момент видачі наказу боржник мав іншу дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але ця обставина не є перешкодою для видачі судового наказу, в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

При цьому, дана обставина може бути врахована судом у разі звернення боржника до суду з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів.

За ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу та які б дали підстави для його скасування, судом не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

Таким чином, суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б давали правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Суд вважає, що обставини, на які посилається заявник в своїй заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст. 423 ЦПК України та не спростовують факти, покладені в основу судового наказу. Доводи заяви заявника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з розміром стягнутих аліментів судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Суд звертає увагу, що у межах наказного провадження суд може видати судовий наказ про стягнення аліментів лише у розмірах, які чітко визначені ЦПК України, що було дотримано судом у даному випадку.

На підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є необґрунтованою.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволені поданої заяви.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 89, 160, 161, 170, 260, 354, 423-429 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 07.02.2024.

Суддя: О.М. Букіна