Справа № 199/552/24
УХВАЛА

іменем України

24.01.2024 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

за участю секретаря Терентієвої Я.О.,

за участі приватного виконавця Сивокозова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, заінтересовані особи ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 (стягувач), про примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищезазначене подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М., в обґрунтування якого зазначено, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №57908640 з примусового виконання виконавчого напису №1395 від 28 вересня 2018 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 972644.25 грн. Вжитими заходами було з`ясовано, що у боржника відсутні розрахункові рахунки в банківських установах та кошти, з метою їх списання та виконання рішення суду; право власності на рухоме майно та земельні ділянки не зареєстровано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 . Через умисні дії боржника, пов`язані з недопуском приватного виконавця до квартири, а також враховуючи, що боржник добровільно не бажає допускати виконавця до квартири для проведення огляду, приватний виконавець вимушений звернутись до суду із зазначеним поданням. Посилаючись на вказані обставин, приватний виконавець просив надати йому дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності та володінні боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.439 ЦПК України заінтересовані особи в судове засідання не викликались.

Приватний виконавець в судовому засіданні підтримав подання та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останнє.

Перевіривши викладені в поданні доводи, заслухавши пояснення приватного виконавця та дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Пунктами 4,13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. перебуває на виконанні виконавче провадження №57908640 з примусового виконання виконавчого напису №1395 від 28 вересня 2018 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 972644.25 грн.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено відсутність у боржника розрахункових рахунків в банківських установах та коштів на них, з метою їх списання та виконання рішення суду. На запити приватного виконавця отримано відповіді про відсутність реєстрації за боржником права власності на рухоме майно та земельні ділянки, відсутність доходів.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 .

Постановами приватного виконавця від 12.12.2018, 05.02.2019, 16.06.2020 накладено арешт на зазначену вище квартиру та кошти відповідно.

26.12.2023 складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст.30 Конституції України кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

19.12.2023 Приватним виконавцем направлено ОСОБА_1 вимогу про прибуття 26.122.2023 за адресою АДРЕСА_2 для участі у виконавчих діях з опису майна.

26.12.2023 Приватним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою - АДРЕСА_2 , проте, провести перевірку майнового стану Боржника не виявилось можливим, оскільки доступ до квартири не надано, Боржник за вказаною адресою був відсутній.

Пунктом 2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Боржник зобов`язаний допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Проте, всупереч вимогам Закону Боржник доступу до квартири, в якій він зареєстрований, не надав та не повідомив причин своєї процесуальної поведінки.

Частиною 1 ст. 48 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч.2 ст.48 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст.48 Закону).

Частиною 1 ст.50 Закону встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Таким чином, Законом встановлено послідовність майна, на яке слід звертати стягнення з метою виконання рішення:

в першу чергу звертається стягнення на кошти боржника, в тому числі - на рахунках в банківських установах;

в другу чергу звертається стягнення на інше майно боржника - рухоме майно за місцем проживання, транспортні засоби та інше;

в третю чергу звертається стягнення на нерухоме майно боржника, а на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник - в останню чергу.

Здійснивши аналіз постанови Верховного Суду у справі №826/10431/17 від 01.11.2019 та вимог чинного законодавства можна зробити висновок, що при вирішенні питання про надання дозволу виконавцю на примусове проникнення до житла боржника слід встановити ряд обставин, що мають значення для правильного вирішення питання. Так, в даній справі підтверджується матеріалами виконавчого провадження наступне: боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди; боржник ухиляється від проведення виконавчих дій; майно належить боржнику або він має право користування ним; боржник не надавав доступу до майна у відведений для цього час вчинення виконавчих дій.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 03.10.2019 представник боржника адвокат Ворон А.І. ознайомився із матеріалами виконавчого провадження.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2018 № 149197972, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки боржник добровільно не надав доступ приватному виконавцю до квартири, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення подання приватного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-261,439 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, заінтересовані особи ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 (стягувач), про примусове проникнення до житла боржника - задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову Олександру Миколайовичу на примусове проникнення до нерухомого майна, яке перебуває у власності та володінні боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рамках виконавчого провадження №57908640, а саме: до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчих дій згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24 січня 2024 року.

Суддя О.Б.Подорець