Справа № 209/3651/24
Провадження № 2/209/1147/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує малолітнього доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері.

На обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 08 квітня 1995 року. Від спільного подружнього життя з відповідачкою вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З квітня 2022 року вони припинили фактичні шлюбні стосунки та з цього часу вони з відповідачкою більше не проживають разом, спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть. Вони стали один для одного зовсім чужими людьми, наміру врятувати сім`ю не мають. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Оскільки їхні з відповідачкою сімейні відносини зруйновані остаточно та подальше їхнє спільне життя і збереження шлюбу неможливе, просить не призначати строк на примирення. Спір щодо поділу спільного набутого майна подружжя, у разі виникнення, вони будуть вирішувати окремо. Крім того зазначив, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 . Він та відповідачка не проживають разом з квітня 2022 року та до теперішнього часу. Він, разом з дитиною - ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка, коли знаходиться на території України, проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Звертає увагу суду на той факт, що починаючи з 2022 року до моменту подачі позову до суду, відповідачка більшу частину часу проживає за межами України. Матір, ОСОБА_2 , не приймає участі у житті (вихованні) дитини - ОСОБА_3 , матеріально не утримує її. У відповідності до заяви від громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л. 23 травня 2024 року: «...Даною заявою мати, ОСОБА_2 , повідомляє та підтверджує, що на сьогодні не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб, та не має такої можливості у майбутньому. Особою, що фактично здійснює повний догляд, фінансування та виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_1 . Відтак мати, ОСОБА_2 , надає згоду на винесення у подальшому рішення суду щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із її батьком. Факт самостійного виховання дитини, який, він просить встановити суд, потрібен йому для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що виховує самостійно дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, в тому числі вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері.

31 травня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Крім того зазначив, що з квітня 2022 року вони перестали проживати разом з відповідачкою. Він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З ним разом проживає їхня з відповідачкою донька - ОСОБА_4 , 2008 року народження. Відповідачка, в той час коли знаходиться в Україні, проживає за адресою: АДРЕСА_3 . За цей час, що вони не живуть разом, відповідачка постійно виїжджала до Польщі до старшої доньки ОСОБА_5 , 1999 року народження, яка там проживає у м. Вроцлав. Дружина планує виїхати до Польщі на постійне місце проживання, а молодша донька хоче залишиться разом з ним. Він займається вихованням, розвитком та лікуванням Поліни, возить її на тренування (вона займається волейболом) та змагання. Також він возить ОСОБА_4 до школи, ходить на батьківські збори. На протязі останніх двох років виховання та утримання доньки ОСОБА_4 повністю на ньому. Відповідачка останні два роки не приймає участі у вихованні дитини, вони зовсім не бачяться. Стосунки між ним та відповідачкою погіршились наприкінці 2021 року-початку 2022 року. Між ними немає нічого спільного. Вони намагались врятувати сім`ю. але прийшли до висновку, що їхня сім`я не відновиться. Дане питання виникло саме зараз, бо відповідачка виїжджає до Польщі і в подальшому це буде ускладнювати процес виховання ОСОБА_4 та піклування за нею. Інших родичів у нього немає. Майнових питань між ним та відповідачкою немає.

Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. У них у родині кілька років тому, десь на початку 2022 року, почались непорозуміння. Вони з позивачем намагались врятувати родину, але вона зрозуміла, що нічого спільного між ними не може бути, тому прийняла рішення поїхати до старшої доньки ОСОБА_5 до Польщі на постійне місце проживання. ОСОБА_6 донька виявила бажання залишитись з батьком. На протязі двох років вони разом не проживають, вона не приймає ні фінансової, ні будь-якої іншої участі у вихованні ОСОБА_4 , бо та перейшла на бік батька. Лише інколи вона спілкується з донькою по телефону. За останні два роки вона десь 6-7 разів була у Польщі. Лікуванням та навчанням ОСОБА_4 займається позивач.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засідання пояснила, що позивач є її сусідом, вони знайомі приблизно 10 років, між ними дружні сусідські відносини. Відповідачка - це колишня сусідка та дружина позивача, між ними сусідські відносини. Сторони - це сусіди, які проживають навпроти. Останній час, приблизно з весни 2022 року, вона перестала бачити ОСОБА_8 . ОСОБА_9 сказав їй, що вони з ОСОБА_8 розійшлися. У ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є двоє дочок, старша проживає у Польщі, а молодша ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_9 . Про ОСОБА_4 піклується ОСОБА_9 , він постійно відвозить її до школи та забирає звідти. Вона постійно бачить їх удвох. Їй не відомо, чи приймає ОСОБА_8 участь у вихованні дитини. Їй відомо, що ОСОБА_8 має намір виїхати за кордон на постійне місце проживання. Так їй розповів ОСОБА_9 , коли вона його запитала.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засідання пояснив, що позивач є його сусідом, він знає його десь 5-10 років. Відповідачка це дружина позивача, вона теж сусідка, але він її давно не бачив, між ними немає ніяких відносин. Він проживає у с. Курилівка навпроти позивача. У ОСОБА_9 є дружина і двоє дочок. Дружину ОСОБА_9 - ОСОБА_8 він не бачив у Курилівці вже десь 2 роки, а ОСОБА_9 з ОСОБА_4 він бачить постійно. Про ОСОБА_4 піклується батько, постійно возить її до школи, на тренування. Особистим життям ОСОБА_9 він не цікавився, тому йому не відомо, що сталося у них у родині. Іноді ОСОБА_9 просив його підвезти ОСОБА_4 до школи, бо сам не встигав.

Неповнолітня ОСОБА_3 у судовому засідання пояснила, що їй 16 років, вона навчається у Ліцеї № 2, закінчила 9клас. ЇЇ матір з батьком з квітня 2022 року проживають окремо. Вона проживає разом з батьком у АДРЕСА_1 , а мати проживає на Лівому березі окремо від них. Тато самостійно займається її вихованням і лікуванням. Вона займається волейболом, участь у її спортивному житті приймає батько. Вона сама вирішила проживати з татом, бо з ним комфортніше, він їй більше допомагає. Їй відомо, що матір має намір виїхати на постійне місце проживання до Польщі. Мати їй не пропонувала поїхати разом з нею. Вона і надала планує проживати разом з батьком.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Кам`янського РТЦКтСП, рішення по справі винести на розсуд суду.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та неповнолітню ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків:

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 08 квітня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження (а.с. 14, 15).

Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та подальші плани на майбутнє. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету.

Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позов визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і дитини, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Вирішуючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, приймає безпосередню участь у її навчанні та спортивному житті доньки, відвідує батьківські збори, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні ОСОБА_1 , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, ОСОБА_2 , не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб і не має такої можливості у майбутньому. Ці обставини підтверджуються довідкою № 1881/13 від 11 квітня 2019 року, витягом з реєстру територіальної громади від 20 жовтня 2022 року (а.с. 8, 16), заявою від громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л. 23 травня 2024 року (а.с. 17), характеристикою з КЗ «ДЮСШ № 2» № 127 від 29 травня 2024 року, характеристикою з КЗ «Ліцей інформаційних технологій» КМР (а.с. 21, 22), а також підтверджено у судовому засіданні сторонами, свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та неповнолітньою ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка ОСОБА_2 самоусунулась від виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , не приймає участі в її вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться її життям. Позивач без участі матері самостійно виховує свою дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю утримує її та опікується її здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 279, 315, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання дитини - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 квітня 1995 року, актовий запис № 107 - розірвати.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує свою неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 30 червня 2024 року.

Суддя К.Л. Шендрик