ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 639/2995/23

провадження № 22ц/818/189/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 , представниця заявниці ОСОБА_2

заінтересована особа - Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року в складі судді Єрмоленко В.Б.

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулася до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Заява мотивована тим, що з 07 жовтня 2006 року вона з ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що з 2013 року вона з ОСОБА_3 як подружжя разом не проживають, оскільки він покинув сім`ю та виїхав у невідомому напрямку. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено.

Вказала, що заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2012 року у справі № 2-2603/11 стягнено на її користь аліменти на утриманні дочки, ОСОБА_4 . Однак, фактичне стягнення аліментів з ОСОБА_3 виявилось неможливим в зв?язку з відсутністю його за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

У 2018 році державним виконавцем Зачепилівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Харків) ініційовано питання щодо розшуку ОСОБА_3 . В червні 2018 року направлено до суду подання про розшук ОСОБА_3 .

Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року у справі № 620/568/18 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошено в розшук, який доручено органам Національної поліції України.

У вказаній ухвалі суду встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за цією адресою не проживає. Із інформації, наданої Адміністрацією державної прикордонної служби України вбачається, що 10 січня 2014 року ОСОБА_3 виїхав через пункт пропуску Харків в напрямку Внуково.

З офіційною заявою про розшук чоловіка вона особисто звернулась до відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області 03 лютого 2023 року. Листом від 23 лютого 2023 року № 120аз/119-65/01/25-21 їй повідомлено, що її заяву зареєстровано в ЖЕО № 992 від 03 лютого 2023 року та не внесено до ЄРДР через відсутність у події даних, які б вказували на наявність складу кримінального правопорушення. Зазначене звернення направлено на розгляд О/у СКП відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції N?3 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанту поліції Поліні Іванчук.

Для з?ясування питання про здійснені заходи щодо розшуку ОСОБА_3 під час перевірки даного повідомлення встановлено, що у 2013 році ОСОБА_3 залишив територію України та перестав підтримувати зв?язок з дружиною та дочкою. Ніяких відомостей щодо перебування цієї особи на території України не виявлено. Також була проведена перевірка особи через «АРКАН» та встановлено, що з 2013 року по теперішній час на територію України ОСОБА_3 не в?їжджав.

Зазначила, що про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , немає відомостей про його місцезнаходження більше року.

Вказала, що вона самостійно утримує і виховує неповнолітню дочку та має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії за умови визнання чоловіка померлим чи безвісно відсутнім. Крім того, вона має невизначений юридичний статус. Вона не може в перспективі укласти шлюб з іншою особою. Вона не може виїхати з дочкою за кордон на відпочинок.

Просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 01 лютого 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати. ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та не довів обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Вважала, що суд не розглянув її клопотання про витребування доказів, не надав їй на руки судові повістки, щоб вона змогла забезпечити явку свідків. Зазначила, що, враховуючи відсутність відомостей протягом 10 років за місцем останнього відомого місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність відомостей про місце його перебування, наявні підстави для визнання його безвісно відсутнім. Вказала, що в суді відбулось лише одне судове засідання, в якому навіть не було спроби з`ясування дійсних обставин справи, адже стрімко завершився розгляд справи, навіть не розпочавшись. Судом взагалі не були заслухані її та свідків пояснення, не витребувані докази, про що було подано обґрунтоване клопотання про неможливість надати докази з причин, що не залежали від неї.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представниця підтримали апеляційну скаргу, вважали, що її необхідно задовольнити. ОСОБА_1 зазначила, що відносини між ними склалися дружні. Вона до теперішнього часу знаходиться з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Її чоловік у липні 2013 року поїхав на заробітки. За фахом він є будівельником. Він обіцяв повернутися через декілька місяців. Протягом 2013 року, 2014 року він їй телефонував з різних номерів. Однак, потім припинив телефонувати. І з цього часу вона почала його розшук. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, до суду. Так, у 2018 році вона звернулася до суду з заявою про оголошення особи померлою. Їй було відмовлено в задоволенні заяви. У жовтні 2021 року - з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Її заяву залишено без розгляду. Пояснила, що визнання чоловіка безвісно відсутнім їй необхідно для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини, яку неможливо зареєструвати без згоди батька.

До суду апеляційної інстанції інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 18 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Другого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Другого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Клопотань щодо відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявниця не довела належними та допустимими доказами визнання особи безвісно відсутньою, як того вимагає стаття 43 ЦК України

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 07 жовтня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8,10,11).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів доходів ОСОБА_3 ,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, вирішено питання щодо судового збору (а.с.16).

Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року у справі № 620/568/18 подання начальника Зачепилівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Часник А.М. про розшук ОСОБА_3 задоволено; оголошено розшук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, ідентифікаційний код НОМЕР_1 . Розшук боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , доручено органам Національній поліції України (а.с.12-13).

У вказаній ухвалі суду встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1 . З квітня 2016 року не знімався з реєстрації на території смт Зачепилівка. За даною адресою не проживає. В ході розгляду справи отримана інформація щодо перетину державного кордону України 10 січня 2014 року у напрямку Внуково (аеропорт). Даних про повернення на територію України не має.

Із повідомлення Зачепилівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 21.6-88/5643 від 08 листопада 2022 року вбачається, що на виконанні у відділу перебуває виконавче провадження АСВП № 47536507 з виконання виконавчого листа № 2-2603/11 від 18 вересня 2014 року Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі заробітку щомісячно, яке відкрито 12 травня 2015 року. Протягом всього періоду перебування виконавчого листа на виконанні у відділі боржник жодного разу не сплатив аліментів на користь стягувача. Станом на 01 листопада 2022 року загальна сума боргу по аліментам складає 196 919,31 грн. На даний час ОСОБА_3 перебуває у розшуку згідно ухвали Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року у справі № 620/568/18. Станом на 08 листопада 2022 року від органів Національної поліції України будь-яка інформація щодо результату розгляду розшуку до відділу не надходила (а.с.14).

Як вбачається з довідки відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23 лютого 2023 року, ОСОБА_1 03 лютого 2023 звернулась до правоохоронних органів з проханням надати довідку, що її чоловік не повертався до України після того, як у 2013 році виїхав на заробітки до рф. Під час перевірки даного повідомлення встановлено, що у 2013 році ОСОБА_3 залишив територію України та перестав підтримувати зв?язок з дружиною та дочкою. Була проведена перевірка за наявними базами МВС України. Ніяких відомостей щодо перебування цієї особи на території України не виявлено. Також була проведена перевірка особи через «АРКАН» та встановлено, що з 2013 року по теперішній час ОСОБА_3 на територію України не в`їжджав. Виходячи з викладеного, прийнято рішення про припинення подальшого розгляду та списання матеріалу ЖЄО № 992 від 03 лютого 2023 року до справи згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с.15).

З ухвали Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 за адресою, вказаною заявницею, АДРЕСА_2 не зареєстрований (а.с.39).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 43 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до статей 305, 306 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо. Причому вказана презумпція має спростовний характер.

При цьому перш за все має бути з`ясовано місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі статтею 248 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобов`язана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди тощо) і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо.

Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім, ОСОБА_1 обґрунтувала як причину звернення необхідність оформлення соціальної допомоги чи призначення пенсії. Також вона має невизначений юридичний статус. Вона не може в перспективі укласти шлюб з іншою особою. Вона не може виїхати з дочкою за кордон на відпочинок та не може зареєструвати дочку без згоди батька.

Матеріали справи свідчать про те, що з 07 жовтня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 01 листопада 2022 року загальна сума боргу по аліментам складає 196 919,31 грн.

Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошено у розшук. Встановлено, що 10 січня 2014 року ОСОБА_3 перетнув державний кордон України. Разом з тим даних про повернення на територію України не має.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , матеріалів справи ОСОБА_1 , починаючи з 2018 року активно розпочала розшук чоловіка. Однак, позитивних результатів вона не отримала. 03 лютого 2023 року ОСОБА_1 в черговий раз звернулась до правоохоронних органів з проханням надати довідку, що її чоловік не повертався до України після того, як у 2013 році виїхав на заробітки до рф. Відділом поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області надано довідку про те, що 03 лютого 2023 року розшук щодо ОСОБА_3 припинено, оскільки він з 2013 року по теперішній час на територію України не в`їжджав.

З ухвали Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 за адресою, вказаною заявницею, АДРЕСА_2 не зареєстрований. Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 з 31 травня 1988 року в копії паспорта ОСОБА_3 , яку надано заявницею разом з апеляційною скаргою, не спростовує відомості про відсутність реєстрації ОСОБА_3 за цією адресою.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявниця неодноразово намагалася довести факт безвісної відсутності свого чоловіка, звертаючись до правоохоронних органів та суду з відповідними заявами та тими доказами, які вона отримала від них. Так, дійсно заявниці достеменно було відомо про виїзд ОСОБА_3 за кордон на заробітки. Вона навіть з ним спілкувалася за телефоном, починаючи з липня 2013 року та протягом 2014 року. Припинення телефонного спілкування з чоловіком та його неповернення протягом тривалого часу додому стали підставою для звернення до правоохоронних органів та суду щодо розшуку її чоловіка та визнання його безвісно відсутнім.

Так, матеріали справи свідчать про те, що протягом більш ніж року (з моменту першого звернення заявниці до відповідних органів пройшло майже 7 років) ОСОБА_3 відсутній за місцем його реєстрації. Відомостей від нього з країни, де він знаходився на заробітках, протягом цього часу також немає.

Оскільки підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до статті 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сам по собі факт не підтримання зв`язку ОСОБА_3 з заявницею протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявниці відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою, як і виїзд особи на територію іншої країни, оскільки такий висновок суперечить вимогам статті 43 ЦК України.

Щодо обґрунтованої правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання чоловіка безвісно відсутнім слід зазначити, що це питання потрібно вирішувати у кожній справі, виходячи з конкретних обставин справи. Так, матеріали справи свідчать про те, що перелічені ОСОБА_1 підстави є для неї поважними, оскільки протягом тривалого часу (майже 9 років) вона має певні труднощі щодо вирішення юридичних питань, які мають для неї, її дочки суттєве значення та пов`язані з ОСОБА_3 .

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, у результаті чого дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення з задоволенням заяви ОСОБА_5 . При цьому колегія суддів зазначає, що строк, з якого необхідно рахувати визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім необхідно встановити з 01 січня 2015 року, а не з 01 січня 2014 року, виходячи з пояснень ОСОБА_1 , однак це не вплинуло на задоволення її заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання особи безвісно відсутньою задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 безвісно відсутнім з 01 січня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.