РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 рокуСправа № 495/11700/23
Номер провадження 2/495/289/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Бучка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування та розпорядження будинком,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач 27.10.2023 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування та розпорядження будинком, а саме просить суд:

- Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ;

- усунути перешкоди у здійсненні володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 , житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.10.2023 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 . На даний час позивач дізнався, що в його будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , місце перебування відповідача невідомо, відповідач не мешкає у зазначеному будинку більше трьох років. Позивач сплачує комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає в будинку, тому позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каланжов В.І. в судове засідання не з`явився, однак просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позовних вимог.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.10.2023 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У вищезазначеному будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією домової книги.

Однак, більше трьох років відповідач ОСОБА_2 не проживає у даному житловому будинку. Реєстрація відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення позивачам своїх прав, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, він змушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, особистих речей відповідача у вищезазначеному житловому будинку не має.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.

Крім того, статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (п.4 ч.1 ст.406 ЦК України).

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З даних положень вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.

Таким чином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Для дотримання балансу захисту права власності позивача та прав відповідача, суд враховує, що відповідач вже тривалий час не проживає в житловому будинку, особистих речей відповідача в будинку немає. Такі обставини свідчать про втрату інтересу відповідача до вказаного житла.

Згідно пункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Отже, рішення суду є безумовною підставою для зняття з реєстрації особу, що визнано судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовна вимога в частині зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування та розпорядження будинком задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складений 20.06.2024.

Суддя Юлія ШЕВЧУК