ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1411/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участі: секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ткаченко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Дарницької окружної прокуратури м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Дарницької окружної прокуратури м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 23 березня 2018 року їй було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та в подальшому до суду було скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010734. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року у справі № 753/8874/18 ОСОБА_2 було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та виправдано за недоведеністю в її діяннях складу зазначеного правопорушення. Вирок набрав законної сили. Оскільки обвинувачення у злочині стало для ОСОБА_2 психотравмувальною подією та завдало їй моральних страждань, вона просить суд стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 516 544,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/17671/23 між суддями від 02 жовтня 2023 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 04 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 16 листопада 2023 року о 14:30 год.

27 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У підготовчому засіданні 16 листопада 2023 року судом було задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків на підтвердження заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд по суті на 10 січня 2024 року.

У судовому засіданні 10 січня 2024 року позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та вказали, що 5 жовтня 2017 року приблизно о 17 год 00 хв, позивач разом зі своїми дітьми перебувала вдома, коли під час відвідування її квартири сантехніком, до коридору квартири без дозволу проникла, ОСОБА_3 (сусідка з нижнього поверху), яка почала конфліктувати, перша почала наносити позивачці удари руками. З метою особистого захисту та захисту своїх дітей, позивач виштовхнула сусідку зі своєї квартири та із тамбуру до загального коридору, а потім викликала працівників поліції, які після приїзду відібрали у неї пояснення та сказали, що пізніше викличуть її до Дарницького УП ГУ НП. Протягом 5 місяців не було жодної інформації по її заяві, її ніхто нікуди не викликав. Вперше її викликали до слідчого 23 березня 2018 року та о 17 год 18 хв вручили повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У подальшому, під час досудового розслідування з 23 березня по 16 травня 2018 року, позивач разом зі своїм захисником брала участь у слідчих та інших процесуальних діях, здійснюваних слідчими, прокурорами та слідчими суддями, а також її захисник подавав адвокатські запити, клопотання про вчинення слідчих дій, та скарги на незаконні рішення, дії та бездіяльність слідчих і прокурорів, з метою здобуття доказів, які могли свідчити про необґрунтованість повідомленої підозри та стати підставою для закриття кримінального провадження відносно позивачки. Ухвалами слідчих суддів Дарницького районного суду м. Києва було встановлено порушення слідчими права позивачки на захист. 16 травня 2018 року позивачці було вручено копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. У період часу з 18 травня 2018 року по 10 вересня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва розглядався обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням позивачки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року позивачку було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в її діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року було відмовлено у задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілої та залишено без змін вищевказаний вирок Дарницького районного суду м. Києва. Постановою Верховного суду від 03 лютого 2022 року касаційна скарга прокурора залишена без задоволення, а ухвала Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року була залишена без зміни. Зазначили, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки слідчими під час досудового розслідування було порушено її право на захист, внаслідок незаконних дій та бездіяльності слідчих щодо ненадання їй та її захиснику достатньо часу для захисту від повідомленої підозри, для подачі своїх доказів та клопотань про проведення слідчих дій, які спростовують підозру, що встановлено ухвалами слідчих суддів Дарницького районного суду м. Києва, а також з урахуванням винесення відносно позивачки місцевим судом виправдувального вироку, який набрав законної сили. Зауважили, що з моменту вручення позивачці повідомлення про підозру 23 березня 2018 року і до моменту вручення обвинувального акту 16 травня 2018 року вона постійно зазнавала душевні страждання, внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності слідчих та прокурора, які полягали у такому: вручення повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 125 КК України, без достатніх для того підстав та доказів, та намагання без надання їй достатнього часу для захисту від повідомленої підозри, якомога швидше завершити досудове розслідування та вручити обвинувальний акт, без проведення всіх необхідних слідчих дій та отримання тих доказів, які могли б бути підставою для закриття кримінального провадження відносно неї на тій стадії кримінального провадження; у винесенні незаконної постанови про відмову у задоволенні клопотань захисника про проведення слідчих дій, в ході яких могли бути отримані докази, які могли б бути підставою для закриття кримінального провадження відносно позивачки; у безпідставній відмові об`єднання кримінального провадження, де позивачка була підозрюваною, а ОСОБА_3 потерпілою та кримінального провадження, де позивачка була потерпілою, а заява була подана проти ОСОБА_3 ; у свідомому небажанні працівників поліції протягом 5 місяців проводити слідчі дії за її участю, які б могли свідчити про відсутність в діях позивачки складу кримінального правопорушення. Всі вказані обставини свідчать про те, що протягом усього часу з 23 березня 2018 року по 16 травня 2018 року вона постійно зазнавала душевних страждань, ситуація мала на неї негативний психогенний вплив, перебувала у стресовому стані, відчувала страх, психологічну перенапругу. Просили суд також врахувати, що протягом всього часу перебування обвинувального акту у провадженні суду сторона обвинувачення (прокурор та потерпіла) свідомо та навмисно затягували розгляд справи, не з`являлись на судові засідання, подавали клопотання про відкладення судових засідань, в той час як позивачка не пропустила жодного засідання, готувалась до допитів, питань, через що також перебувала у стресовому стані та постійній напрузі. Мала змінювати графік життя та звичайний ритм життя, підлаштовуватись під виклики до органів досудового розслідування та під численні судові засідання. Терпіла образи від потерпілої як поза межами суду так і в судових засіданнях. Позивачка також вказала, що неабиякий стрес вона відчувала ще й через те, що її звинувачували у тому, чого вона не робила. Вона погана спала, схудла, не могла сконцентруватись на роботі. Крім того, всі ці події відобразились на її дітях, зокрема доньці і це також завдало їй страждань. Враховуючи зазначені обставини та доводи просили суд ухвалити рішення та стягнути з державного бюджету на відшкодування моральної шкоди - 516544 грн, яка розрахована із розміру подвійної мінімальної заробітної плати станом на 2023 рік та кількості місяців перебування під слідством та судом (з 28 березня 2018 року (вручення підозри) до 15 червня 2021 року (набрання виправдувальним вироком суду законної сили).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі вказала, що позивач звертаючись із позовом про відшкодування моральної шкоди обмежується загальними фразами, не наводить конкретних прикладів, зокрема участі в процесуальних та слідчих діях, в тому числі де її участь була не обов`язкова, не зазначає в чому саме полягає негативних психогенний вплив, психологічна перенапруга, страх. Позовна заява не містять доказів та документів, які б підтверджували доводи позовної заяви щодо заподіяння моральної шкоди позивачу. Позивачем не надано жодних доказів, на підставі яких суд міг би встановити сам факт (наявність або відсутність) заподіяння ОСОБА_2 моральних страждань внаслідок незаконних дій відповідача, Крім того вказала, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, наявність причинно- наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою, у позові належним чином не наведено конкретних і суттєвих обставин, в чому саме виражається завдана позивачеві моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів у розумінні норм ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. Вказала, що ОСОБА_2 до позовної заяви надано копії документів, як докази викладених у позовній заяві аргументів, які подавалися до органу досудового розслідування, прокуратури та суду під час досудового розслідування, реалізуючи, надані Кримінальним процесуальним кодексом України, права сторони захисту з метою відстоювання своєї позиції відповідно до положень, які не можуть підтверджувати факт заподіяння моральної шкоди. Зауважила, що подача скарг до слідчого судді є реалізацією свого права щодо оскарження процесуальної діяльності органу досудового розслідування та прокуратури, а винесення слідчим суддею ухвал за результатами є наслідком судового контрою за діяльністю слідчих під час судового розслідування, а отже оскарження учасником кримінального провадження процесуальних рішень органів досудового розслідування у порядку глави 26 КПК України не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди так як при здійсненні відповідних процесуальних дій особа реалізує свої права щодо контролю за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Враховуючи викладені обставини, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також просила врахувати, що Дарницька окружна прокуратура м. Києва є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 12 січня 2024 року для виклику свідків.

Допитаний у судовому засіданні 12 січня 2024 року свідок ОСОБА_4 вказав, що квартира, в якій проживає позивачка з дітьми є його власністю. У нього і позивачки є спільний син, який проживає у цій квартирі із позивачкою. Він приїжджає постійно до сина та був також свідком всіх подій, що відбувались 5 жовтня 2017 року та потім під час розгляду кримінального провадження. Вказав, що після конфлікту із сусідкою 5 жовтня 2017 року вони викликали працівників поліції, які приїхали, відібрали пояснення у них та повідомили, що пізніше викличуть до слідчого, проте майже 6 місяців ніхто позивачку до поліції не викликав, а пізніше вони дізнались, що проти позивачки порушили кримінальну справу. Він весь час разом з позивачкою ходив до слідчого за його викликами. Крім допитів позивачки також допитували й дочку позивачки, яка була присутня при тому як сусідка вривалась у їх квартиру та вчинила скандал. До працівників поліції ходили разів 5-6 це з урахуванням вручення підозри, обвинувального акту, допиту дочки. На судові засідання він також ходив разом із позивачкою, вона не пропустила жодного судового засідання. Зазначив, що весь цей час позивачка була у дуже пригніченому стані, терпіла образи від сусідки, у позивачки не було нормального життя, вона весь час очікувала на нові неприємності. Вказав, що сусідка весь час поки проводилось досудове розслідування та розгляд справи у суді вела себе неадекватно, били по батареї, стелі, заспокоїлась лише після того, як справу розглянув Верховний Суд. Зазначив, що всі ці події з кримінальним провадженням мали дуже великий негативний вплив на позивачку, у неї були нервові зриви, пережила страшний стрес як за себе так і, зокрема за доньку, яку також викликали до слідчого на допит.

Допитана у судовому засіданні 12 січня 2024 року свідок ОСОБА_5 вказала, що вона донька позивачки та була присутня при подіях 5 жовтня 2017 року. Вона проживає в одній квартирі разом позивачкою та братом. Вказала, що мама завжди ходила на виклики до слідчого із батьком брата так і коли її викликали для допиту. Зазначили, що мама не пропустила жодного судового засідання, коли її не було вдома вона доглядала за братом, іноді із братом був його батько. Зауважила, що весь час, поки йшло розслідування та розгляд справи в суді мама (позивачка) була пригнічена, у неї був поганий настрій, була тривожна, погано спала. У неї навіть так тремтіли руки через стрес, що вона не могла працювати (працювала до цього у салоні краси майстром татуажу). Мамі лікарі прописували валер`янку та інші ліки, щоб вона могла спати вночі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке.

Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010734, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 6 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

23 березня 2018 року за результатами досудового розслідування Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року у справі № 753/8874/18 ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 121 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року. Постановою Верховного Суду від 3 лютого 2022 ухвалу Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року також залишено без змін.

Таким чином, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року у справі №753/8874/18 набрав законної сили 15 червня 2021 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України).

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це визначено п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода (стаття 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону.

Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено судом під час розгляду справи 23 березня 2018 року ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0010743 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Виправдувальний вирок ухвалено судом першої інстанції 11 вересня 2019 року, однак він набрав законної сили 15 червня 2021 року, після постановлення ухвали Київським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін.

Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у позивача виникло в кримінальному провадженні № 0010734 за період з 23 березня 2018 по 15 червня 2021 року, що складає 38 місяців 17 днів.

Позивачка вказала, що через незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності за дії, які вона не вчиняла, вона перебувала у постійному стресі, очікуванні найгіршого, постійно зазнавала душевних страждань, сусідка (потерпіла у кримінальному провадженні) до прийняття постанови Верховним Судом у кримінальній справі № 753/8874/18 не давала змоги нормально проживати у квартирі, ображала її на вулиці перед іншими сусідами, називала злодійкою, писала на неї заяви до школи, де навчається старша донька, до Служби у справах дітей та сім`ї, створювала нестерпні умови для проживання у квартирі (стукала по батареї, у стелю тощо). Зазначила, що не могла нормально спати вночі, була змушена приймати заспокійливі ліки, постійно перебувала у пригніченому стані, через стрес не могла зосередитись на роботі та виконувати її якісно та в повному обсязі. Не могла приділяти достатньо уваги родині та малолітньому сину, якому на час повідомлення про підозру було майже 3 роки. Була змушена постійно докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину та, разом з цим, зазнавала сильних переживань і негативних емоцій при необхідності з`являтися до органу досудового розслідування та суду. Мала змінювати свій звичний ритм життя та організовувати кожен день з урахуванням викликів її та її доньки на допит до слідчого, а також у судові засідання в суд, які вона жодного не пропустила, готуватись до допитів, чекати наступних судових засідань та допитів, коли такі відкладались через неявку потерпілої чи прокурора, що також завдавало їй душевних страждань.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, зокрема клопотань адвоката Кириленка Р.О., який був захисником позивача у кримінальному провадженні № 0010734 позивачкою та її захисником вчинялись активні дії під час досудового розслідування з метою збору доказів на підтвердження невинуватості ОСОБА_2 в інкримінованому їй органами досудового розслідування злочині, зокрема клопотання від 26 березня 2018 року через 3 дні після отримання підозри, яка була вручена позивачці 23 березня 2018 року (п`ятниця) о 17:18 год, від 29 березня 2018 року. Вказані клопотання стосувались забезпечення участі особи у проведенні слідчих дій, допит підозрюваної та проведення слідчого експерименту за участі підозрюваної, допит свідка та проведення слідчого експерименту.

Також із долучених доказів вбачається, що адвокат Кириленко Р.О., в інтересах підозрюваної ОСОБА_2 , звертався до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із скаргою на постанову слідчого Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 30 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про допит ОСОБА_2 як підозрюваної та проведенні слідчого експерименту.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року провадження за скаргою адвоката було закрито, у зв`язку з тим, що прокурором у цьому кримінальному провадженні було скасовано постанову слідчого від 30 березня 2018 року.

Крім того, 12 квітня 2018 року адвокат Кириленко Р.О., в інтересах підозрюваної ОСОБА_2 , звертався до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із скаргою на постанову слідчого Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 30 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про допит ОСОБА_6 як свідка.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року скаргу адвоката було задоволено частково та зобов`язано слідчого провести допит ОСОБА_6 як свідка. Поряд з цим в ухвалі слідчого судді було зазначено, що повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_2 23.03.2018 (у п`ятницю), а вже 27.03.2017 (у вівторок) слідчий повідомив сторонам кримінального провадження про завершення досудового розслідування. Наведене беззаперечно свідчить про недостатність часу для підготовки та подачі стороною захисту своїх доказів чи клопотань про проведення слідчих дій, які спростовують підозру що, як наслідок, призвело до порушення права на захист.

Також ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП в м. Києві про встановлення позивачці строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, констатовано, що у даному кримінальному провадженні слідчим не виконано завдання кримінального провадження, щодо повного розслідування, рішення про закінчення досудового розслідування прийнято передчасно, звужені права підозрюваного з урахуванням строку, який був наданий останньому з моменту повідомлення про підозру для збирання і подання доказів, та право брати участь у проведенні слідчих дій, враховуючи, що стороною обвинувачення докази збиралась майже 5 місяців.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 вказаного Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості (позиція Верховного суду, викладена у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 359/4802/20).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і відновлення втрат потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 516544 грн, яка розрахована із врахуванням подвійного розміру мінімального розміру заробітної плати станом на 2023 рік та зазначила, що саме таке відшкодування на її думку буде відповідати вимогам справедливості та є розумною, з урахуванням завдання їй моральної шкоди протягом більше ніж 3 -х років.

У Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2024 року становить 7100 гривень, отже гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить - 273693 грн (7100 грн *38 міс+3893 грн (17 днів*229 грн).

Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у виправдувальному вироку суду, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачкою моральних страждань та переживань з приводу перебування її під слідством і судом протягом 38 місяців та 17 днів, що призвели до зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків.

Позивачці були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, обсяг моральних страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, характер та обсяг вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, враховуючи необхідність додаткового часу та зусиль для відновлення попереднього стану, з огляду на надані позивачем та її представником докази, щодо завдання позивачці моральної шкоди, враховуючи показання свідків, які бачили позивачку щодня протягом усіх 38 місяців та 17 днів та підтвердили перебування її в пригніченому стані, стресі, той факт, що позивачка прикладала значних зусиль для збирання доказів та доведення своєї невинуватості, намагання налаштувати життя як до ухвалення виправдувального вироку так і після, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, взявши до уваги гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимога позивачки про відшкодування шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 300000 грн, що відповідає вимогам справедливості та розумності.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/17012/16-ц зазначено, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Викладене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що Дарницька окружна прокуратура не є належним відповідачем у справі, з урахуванням того, що позов у цій справі пред`явлено до Держави України, в особі Дарницької окружної прокуратури м. Києва, що повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18).

Також представник позивача просив стягнути на користь позивачки витрати, понесені нею на отримання правової допомоги у цій справі у розмірі 24500 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До позовної заяви було долучено копії: договору про надання правничої (правової) допомоги від 4 вересня 2023 року № 28/23-цс, укладений між позивачкою та адвокатом Кириленком Р.О., акту виконаних робіт від 29 вересня 2023 року, підписаний між позивачкою та адвокатом Кириленком Р.О., в якому зазначений перелік послуг, який надавався позивачці (правова допомога), кількість витрачених днів та вартітсь, а також зазначена загальна вартість 17000 грн.

Під час розгляду справи адвокатом Кириленком Р.О. суду було надано ордер на представництво інтересів позивача у Дарницькому районному суді м. Києва та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а також акти виконаних робіт підписані позивачем та адвокатом від 16 листопада 2023 року, 10 січня та 12 січня 2024 року та прибуткові касові ордери до них на підтвердження вартості наданих послуг адвокатом щодо участі у судових засіданнях під час розгляду справи в суді.

У сукупності адвокатом Кириленком Р.О. надано суду докази на підтвердження надання позивачці послуг (правової допомоги) у цій справі на загальну суму 24500 грн, яку адвокат і просив стягнути на користь позивачки (з урахуванням виступу у судових дебатах 12 січня 2024 року).

Представник відповідача заперечувала проти задоволення такої вимоги та вказала, що зі змісту акту про надання послуг та прибуткового касового ордеру від 29 вересня 2023 року на загальну суму 17000 грн, не вбачається, що вони пов`язані з наданням послуг адвоката по підготовці саме даного позову, та і взагалі не зазначено з приводу чого адвокат Кириленко Р.О. надає правничу допомогу ОСОБА_2 , а отже заявлені вимоги є необгрунтованими, а тому просила відмовити у їх стягненні.

Судом встановлено, що в акті виконаних робіт від 29 вересня 2023 року зазначений перелік послуг, надані адвокатом та вказано, що вони стосуються подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи те, що в акті зазначені дати надання послуг з 4 вересня по 29 вересня 2023 року, акт датований також 29 вересня 2023 року, а позов поданий до суду 2 жовтня 2023 року, з огляду на те, що представником відповідача не надано суду доказів подання до судів м. Києва (України) іншого позову ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що зазначені в акті послуги стосуються подання саме цього позову до суду. В свою чергу прибуткові касові ордери, долучені до матеріалів справи у графі «підстава» містять інформацію, що кошти сплачуються саме на підставі укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги, а також період надання правової допомоги. В акт виконаних робіт від 16 листопада 2023 року та від 10 та 12 січня 2024 року чітко зазначено, що послуги надаються у справі № 753/17671/23.

Відповідно до приписів частини восьмої статті 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням клопотання представника відповідача про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, що розцінюється судом як клопотання про зменшення витрат відповідача на правову допомогу до 0 грн, зважаючи на те, що представник позивача був присутній на всіх трьох судових засіданнях, що були призначені у справі, з урахуванням тривалості таких судових засідань, враховуючи ціну позову та те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення правничої допомоги та стягнути її у розмірі 14000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_2 до Держави України в особі Дарницької окружної прокуратури м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 300 000 грн (триста тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 14000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2024 року.

Суддя К.В. Шаповалова