Справа №591/151/24
Провадження № 2-з/591/10/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2024 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Шелєхова Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

8 січня 2024 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином, батьком, який проживає окремо, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини. Просить встановити спосіб участі батька дитини у вихованні сина ОСОБА_3 , шляхом встановлення наступного графіку побачень кожного року до досягнення сином повноліття: з 20 січня по 30 січня, з 1 березня по 10 березня, з 1 травня по 10 травня, з 1 вересня по 10 вересня, в тому числі за участю матері та з можливістю забирати дитину у вказані періоди за місцем проживання батька на території України; з 1 липня по 10 липня та з 15 листопада по 30 листопада кожного року з можливістю виїзду дитини за місцем проживання батька на території Турецької Республіки за згодою матері.

7 лютого 2024 року подав заяву про забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати йому можливість спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та суботу у вільний від роботи час, а також за першою вимогою ОСОБА_1 повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це батька дитини особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у справі №910/7141/13 від 25 вересня 2018 року.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач у вигляді повідомлення інформації за першою вимогою ОСОБА_1 щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це батька дитини особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин виходять за межі позовних вимог, а тому є недоцільними та неспівмірними з заявленими позвними вимогами.

Що стосується забезпечення позову у вигляді зобов`язання ОСОБА_2 надавати йому можливість спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та суботу у вільний від роботи час.

Суд вважає його не чітким та неконкретизованим з таких підстав: позивачем не обгрунтовано чому саме вказаний ним графік відповідає інтересам дитини, не вказано через які системи відеоконференцзв`язку чи меседжери позивач просить забезпечити спілкування з сином.

Відсутність цих відомостей може в подальшому утруднити виконання ухвали про забезпечення позову.

Суду також не надана будь-яка інформація щодо забезпеченості відповідача мобільними пристроями, через які наявна можливість спілкування позивача з дитиною.

Враховуючи, що між сторонами склалися напружені стосунки, існує ймовірність залучення органів виконавчої служби для виконання ухвали суду, не конкретний виклад способу забезпечення позову може призвести до неоднозначного тлумачення ухвали суду та перешкодить її виконанню.

Дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова