ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9273/23Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/523/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Фільварочної О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9273/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Фільварочна Ольга Борисівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2024 року (ухвалене суддею Марциновською І.В., повний текст рішення складено 16 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що її дочка ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 19 листопада 2019 року.

За час перебування у шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Також наголошувала, що ОСОБА_2 є матір`ю інших дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наголошувала, що дочка та її колишній чоловік власного житла не мають, проживають у будинку в АДРЕСА_1 , одним з співвласників якого є вона - ОСОБА_1 ..

Онуки зареєстровані та проживають разом з нею, їхньою бабцею та дідом за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказувала, що періодично ОСОБА_3 з`являється за місцем проживання її та онука, забирає та повертає ОСОБА_4 , вчиняючи при цьому скандали.

Звертала увагу, що відповідачі не працюють, житло де вони проживають перебуває у занедбаному стані, за комунальні послуги не сплачують, що призвело до відключення води та газу. Перебуваючи вдома часто є у нетверезому стані вчиняють сварки, спілкуються ненормативною лексикою. ОСОБА_3 агресивний та неврівноважений. ОСОБА_2 часто зникає з дому, а також у 2019 році проходила лікування у Тернопільському обласному наркологічному диспансері, Медичному центрі "Астрамія" ("кодування"), але не завершила лікування і втекла. Внаслідок відсутності доходів не мають коштів на утримання дитини та не приймають участь у її матеріальному забезпеченні. Вони не цікавляться навчанням, успіхами, розвитком та соціалізацією дитини. Їх поведінка має негативний вплив на виховання і розвиток дитини, свідчить про свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням наведеного та з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, ОСОБА_1 просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , призначити себе опікункою над малолітнім онуком та стягнути з відповідачів аліменти на утримання ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Відібрано малолітню дитину ОСОБА_4 , від батька ОСОБА_3 , без позбавлення його батьківських прав.

Передано малолітню дитину ОСОБА_4 , бабі ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1598 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 24 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1598 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 24 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що за час проживання дитини з відповідачами, вони свідомо не змогли створити умов для проживання сина у середовищі необхідному для його безпечного життя, здоров`я, морального виховання та гармонійного розвитку. Навіть після звернення до суду ОСОБА_3 не змінив ставлення до виховання дитини та виконання своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_4 .

Звертає увагу, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та повністю доведений належними, достатніми та достовірними доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_1 - адвокат Фільварочна О.Б. апеляційну скаргу в її межах підтримали, посилаючись на доводи викладені в ній.

У судове засідання відповідачі не з`явилися без поважних причин, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, тому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 20).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб 03 жовтня 2013 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 15)

За час шлюбу у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився син ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року у справі №607/11574/18 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 16).

Згідно довідки від 21 квітня 2023 року № 224 та акту обстеження житлових умов від 21 квітня 2023 року, виданих Дочірним підприємством "Наш дім 3" приватного підприємства "Наш дім", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).

Із довідки Приватного підприємства "Східний масив" від 11 квітня 2023 року №43 вбачається, що ОСОБА_2 прописана за адресою: АДРЕСА_2 з 19 березня 1998 року, а також, що її син ОСОБА_4 прописаний за тією самою адресою з 05 вересня 2014 року (а.с. 22).

З відповіді наданої Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» (далі - КНП «ТМДКЛ») вбачається, що останні 3 роки на прийом до лікаря-педіатра з ОСОБА_4 приходила мама, батько дитини і періодично бабуся ОСОБА_1 .

У 2020 році під час оформлення медичної документації в школу, батько дитини, написав розписку, в якій заборонив видавати бабусі медичні довідки та медичну документацію сина, а також у 6-ти річному віці при проведенні профщеплень, дитину супроводжував батько, інформовані згоди на проведення профщеплень підписані батьком - ОСОБА_3 (а.с. 33).

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 949 від 09 серпня 2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 .. Тимчасово влаштувати дитину у сім?ю бабусі ОСОБА_1 (а.с. 96-97).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини третьої статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.»

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення виходив з того, що залишення дитини з відповідачем ОСОБА_3 є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини, а тому відібрання дитини від батька є виправданим і таке втручання здійснюється з метою захисту інтересів дитини, її фізичного, емоційного здоров`я, моралі та права на безпечні умови проживання через відсутність піклування та неповноцінне виховання. В цій частині судове рішення не оскаржується, як і не оскаржується в частині позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_2 ..

Разом з тим, при ухваленні рішення суд першої інстанції прийшов до переконання про не доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина, посилаючись на те, що можливо змінити поведінку батька у кращу сторону, з урахуванням того, що він, на відміну від матері, приймає участь (хоча лише і періодично) у вихованні та житті сина, спілкуванні з ним, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та поясненнями сторін, а тому важливо в даному випадку зберегти зв`язок дитини із сім`єю, не позбавити дитину її коріння. При цьому суд першої інстанції вірно частково не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки за встановлених обставин він суперечить інтересам дитини в частині позбавлення батька батьківських прав.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки він є обґрунтованим та відповідає встановленим обставинам справи.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57,58). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні Інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих Інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у відповідних постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 та багатьох інших. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржувальній частині є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2024 року в оскаржувальній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.