ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 521/14346/20

провадження № 61-3465св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Одеська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Врони Андрія Валентиновича та представника Одеської міської ради - Бондаренка Ігоря Олеговича на постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2020 року Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації, скасування рішень та записів про право власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, в якому просила суд:

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу»

від 21 лютого 2019 року, серія та номер: ОД 76, зареєстровану управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

- скасувати рішення державного реєстратора від 26 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45704597) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404457 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора від 21 червня 2019 року (індексний номер рішення: 47455558) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404446 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404446 про право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 112,2 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404457 про право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 112,2 кв. м за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 112,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 червня 2006 року у справі №2-2073/2006 ОСОБА_5 набула право власності на нежитлові підсобні приміщення загальною площею 69,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

3. 08 серпня 2006 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу відчужила вищевказані приміщення на користь ОСОБА_6 .

4. 23 лютого 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових підсобних приміщень загальною площею 69,4 кв. м, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 . На підставі вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І. прийнято рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності (по 1/2 частині) на нежитлові підсобні приміщення загальною площею 69,4 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

5. Однак пізніше відповідачі, зруйнувавши вищевказані нежитлові підсобні приміщення, на їх місці здійснили будівництво житлового будинку загальною площею 112,2 кв. м.

6. 21 лютого 2019 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі УДАБК ОМР) зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; (код об`єкта згідно ДК 018-2000) - 1110.3. Будинки садибного типу», за номером: ОД 76 і далі - Декларація) на вищевказаний об`єкт.

26 лютого 2019 року державним реєстратором Баховою В. І. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності №13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме нежитлові підсобні приміщення змінено на житловий будинок, а також змінено загальну площу об`єкта -

з 69,4 кв. м на 117,8 кв. м.

7. 21 червня 2019 року державним реєстратором Іскровим О. В. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності №13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, яким загальну площу об`єкта змінено з 117, 8 кв. м на 112,2 кв. м.

8. Позивач вважає, що будівництво відповідачами житлового будинку на місці зруйнованих підсобних приміщень на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведені для таких цілей у встановленому законом порядку, є самочинним, а реєстрація Декларації є незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом у зв`язку з тим, що спірна Декларація не відповідає вимогам чинного законодавства, так як реконструкція підсобних приміщень, що належали на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 фактично не відбулась, оскільки останніми зруйновано належні їм на праві власності приміщення та збудовано окремий об`єкт нерухомості, загальною площею 112,2 кв. м, на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, документи, які підтверджують право власності чи користування зазначеною земельною ділянкою у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не оформлені, що не відповідає вимогам статей 125, 126 ЗК України.

9. Відповідачам не видавались містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в порядку, передбаченому частиною першою статті 5 Закону України «Про основи містобудування» та статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в спірній Декларації зазначені недостовірні відомості стосовно відсутності необхідності пред`явлення документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Житловий будинок збудований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, що безпосередньо свідчить про наявність самочинного будівництва за адресою:

АДРЕСА_1 .

10. Також зазначає, що оскаржуваними рішеннями державного реєстратора під виглядом зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна фактично зареєстровано право власності на побудований на земельній ділянці комунальної власності за адресою:

АДРЕСА_2 . Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 здійснили самочинне будівництво нового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим зайнявши земельну ділянку за вищезазначеною адресою, що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року у складі судді Тополевої Ю. В. позов залишено без задоволення.

13. Суд першої інстанції, враховуючи висновок судового експерта № 45/21 судової будівельно-технічної експертизи від 22 жовтня 2021 року, дійшов висновку, що здійснені відповідачами роботи мають ознаки реконструкції, а не нового будівництва, та не потребують видачі містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в порядку, передбаченому статтею 5 Закону України «Про основи містобудування», статтями 26, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

14. За набутим згідно із законом правом власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перейшло право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться їх власне майно, яке не може бути знесено, оскільки не має ознак самочинного будівництва, передбаченого статтею 376 ЦК України.

15. При цьому державними реєстраторами КП «Юридичний департамент реєстрації» Іскровим О.В. та юридичного департаменту Одеської міської ради Баховою В.І. під час прийняття оскаржуваних Одеською міською радою рішень були отримані відомості з Єдиного реєстру документів, а саме про Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (ССІ), яка стала підставою для внесення змін до запису про право власності на об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме внесення змін до виду об`єкта та площі такого об`єкта. Дана декларація є чинною. Отже при розгляді та прийняті оскаржуваних рішень ними було дотримано встановлені Законом норми, а тому підстави для скасування зазначених рішень державних реєстраторів та записів про право власності - відсутні.

16. Відмовляючи в позові в частині звільнення земельної ділянки шляхом знесення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що задоволення такої вимоги порушує гарантоване ОСОБА_1 та ОСОБА_8 право на мирне володіння майном, регламентоване положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

17. Постановою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу»

від 21 лютого 2019 року, серія та номер: ОД 76, зареєстровану управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Скасовано рішення державного реєстратора від 26 лютого 2019 року (індексний номер рішення: 45704597) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404457 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення державного реєстратора від 21 червня 2019 року (індексний номер рішення: 47455558) про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13404446 розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404446 про право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 112.2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №13404457 про право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею

112,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

В іншій частині позову відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

18. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що нежитлові підсобні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,4 кв.м (об`єкт договору купівлі-продажу від 23 лютого 2016 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були фактично знищені, знесені та створено новий самочинно збудований об`єкт - житловий будинок, загальною площею 112,2 кв. м.Спірна Декларація не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки фактично була проведена не реконструкція нежитлового приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 , а зведення нового об`єкта нерухомості із змінами геометричних розмірів фундаментів у плані та за рахунок земельної ділянки територіальної громади м. Одеси, яка не виділялась для цієї мети.

19. Оскільки власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, набуття відповідачами права власності на збудований об`єкт нерухомості є неправомірним.

20. Зважаючи на вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що територіальною громадою м. Одеси як власником земель комунальної власності в особі Одеської міської ради доведено належними чином, що у зв`язку із самочинним будівництвом відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житлового будинку, загальною площею 112,2 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , право спільної часткової власності оформлено на такий будинок незаконно. Будинок був збудований на земельній ділянці, що не була в установленому законом порядку відведена у власність (користування) відповідачам, а тому вони відповідно до положень статті 376 ЦК України та статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не могли набути право власності на нього. Державна реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомості не змінюють режиму такого об`єкта як самочинного та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва.

21. Відповідачі були зобов`язані передбачити наслідки надання недостовірних даних при реєстрації Декларації та права власності, тому вказаний висновок апеляційного суду не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку втручання держави у мирне володіння майном відповідачами є пропорційним.

22. Проте, апеляційний суд не погодився з вимогою Одеської міської ради про звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, оскільки позивачем не надано доказів технічної можливості знесення самочинного об`єкта нерухомості.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

23. У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Врони А. В., на постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року.

24. Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

25. Також, у березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Одеської міської ради - Бондаренка І. О. на постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого

2024 року.

26. Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Одеської міської ради і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

27. Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

28. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

29. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 910/7918/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

30. Також, підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме: не дослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

31. Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що в акті №001232, складеному за результатами перевірки УДАБК Одеської міської ради, встановлено проведення ОСОБА_1 саме реконструкції, а не самочинного будівництва, адже зазначено, що ОСОБА_1 виконує реконструкцію нежитлових приміщень шляхом кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху на місці раніше зруйнованих. Вказана інформація викладена і в приписі від 04 жовтня 2018 року № 621/18 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. За результатами проведеної позапланової перевірки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. У постанові по справі про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2018 року № 734/18 встановлено, що ОСОБА_1 виконував реконструкцію нежитлових приміщень шляхом кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху на місці раніше зруйнованих.

32. Під час проведення реконструкції ОСОБА_1 вже було притягнуто до відповідальності за порушення вимог містобудівного законодавства, однак після усунення недоліків та виконання приписів компетентного органу державного архітектурно-будівельного контролю, цим самим органом зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатацію «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 110.3. Будинки садибного типу» від 21 лютого 2019 року, серія та номер: ОД 76, чим підтверджено відповідність реконструйованих нежитлових приміщень вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, та відповідність положенням містобудівної документації.

33. Проведення відповідачем саме реконструкції підтверджується також висновком експерта № 45/21, який взагалі не взятий до уваги Одеським апеляційним судом.

34. Відповідно до чинного законодавства реконструкція об`єкта нерухомого майна не може вважатися будівництвом нового об`єкта, оскільки реконструкція створюється з прив`язкою до вже існуючої нерухомості з використанням її функціональних елементів. Таким чином, твердження позивача та апеляційного суду про те, що відповідачем було створено новий об`єкт нерухомого майна є хибним та таким, що не відповідає чинному законодавству.

35. Вказує, що компетентним органом, що здійснює відповідно до чинного законодавства України державний архітектурно-будівельний контроль та виконує дозвільні й реєстраційні функції у сфері містобудівної діяльності на території

м. Одеси - управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - під час реєстрації оспорюваної Декларації перевірено дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, та відповідність положенням містобудівної документації, не повернуто таку Декларацію на доопрацювання, що свідчить про відсутність правових підстав для скасування реєстрації такої Декларації у судовому порядку.

36. При цьому апеляційним судом не враховано, що оскаржувана Одеською міською радою Декларація є ненормативним актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання - реєстрації речових прав на прийнятий до експлуатації об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

37. Таким чином доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду про здійснення ним самочинного будівництва, а не реконструкції нежитлових приміщень, а також щодо відсутності правових підстав для скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу».

38. У касаційній скарзі Одеська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення житлового будинку, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

39. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі

№ 202/3520/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 23 червня

2020 року у справі № 680/214/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі

№ 320/5880/18, від 12 січня 2022 року у справі № 521/14121/16-ц, від 26 січня

2022 року у справі № 522/14917/19-ц, від 13 липня 2022 року у справі

№ 404/353/15-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 520/8119/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

40. Касаційна скарга Одеської міської ради мотивована тим, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво. Якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

41. Зазначає, що Одеська міська рада, звертаючись до суду з вимогою про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку виходила з того, що земельна ділянка з комунальної власності для будівництва цього об`єкту не виділялась у встановленому законом порядку, а отримання відповідачами декларації мало за мету створити формальні документальні передумови для первісного введення до експлуатації окремої самочинно збудованої будівлі.

42. Однак апеляційний суд, аналізуючи в тому числі положення статті 374 ЦК України, дійшов хибного висновку про необхідність надання доказів технічної можливості знесення об`єкта нерухомості.

43. Вважає, що у даній справі самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, оскільки було здійснено на земельній ділянці комунальної власності, яка не виділялась відповідачам для таких цілей, а проведення перебудови не відновить порушені права Одеської міської ради на доступ до забудованої земельної ділянки, у зв`язку із чим така ділянка залишиться вилученою із комунальної власності.

44. Отже Одеська міська рада оскаржує судове рішення тільки в частині вирішення позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення житлового будинку.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

45. У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Врона А. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Одеської міської ради, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній міською радою частині є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують. Зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

46. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О. І., зареєстрованого в реєстрі за № 130, набули у спільну часткову власність в рівних частках нежитлові підсобні приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,4 кв. м. Право власності відповідачів на вказані нежитлові приміщення було зареєстровано в установленому законом порядку.

47. Також судами установлено, що управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради проводилась позапланова перевірка порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами такої складено акт та видано ОСОБА_1 припис від 04 жовтня 2018 року за №621/18 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Відповідно до акту №001232, складеного за результатами такої перевірки, ОСОБА_1 не надано проектну документацію на реконструкцію нежитлового приміщення, погоджену у встановленому порядку, та документи, які надають право на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення. Документи, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою надані не були. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 виконує реконструкцію нежитлових приміщень шляхом кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху на місці раніше зруйнованих.

48. Вищевказане інформація також викладена в приписі від 04 жовтня

2018 року за №621/18 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

49. За результатами проведеної позапланової перевірки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

50. У постанові по справі про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2018 року за №734/18 встановлено, що ОСОБА_1 виконував реконструкцію нежитлових приміщень шляхом кладки зовнішніх стін у рівні першого поверху на місці раніше зруйнованих. При цьому ОСОБА_1 під час проведення перевірки не надав проектну документацію на реконструкцію нежитлового приміщення, погодженого у встановленому законом порядку, та документи, які дають право на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення за вказаною адресою. Документи, що підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою також надані не були. На підставі вищезазначеного ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частини четвертої статті 96 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 4 250,00 грн.

51. 21 лютого 2019 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; (код об`єкта згідно ДК 018-2000) - 1110.3. Будинки садибного типу», за номером: ОД 76 на вищевказаний об`єкт.

52. 26 лютого 2019 року державним реєстратором Баховою В. І. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності № 13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, а саме нежитлові підсобні приміщення змінено на житловий будинок, а також змінено загальну площу об`єкта - з 69.4 кв. м на 117,8 кв. м.

53. 21 червня 2019 року державним реєстратором Іскровим О. В. прийнято рішення про внесення змін до запису про право власності № 13404446 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, яким загальну площу об`єкта змінено з 117,8 кв. м на 112,2 кв. м.

54. КП «ОМБТІ та РОН» ОМР листом від 16 червня 2020 року за №1572-02/51 надано матеріали технічної інвентаризації нежилих підсобних приміщень, що знаходились за адресою: АДРЕСА_1 . У вищевказаних матеріалах наявний технічний паспорт від 08 вересня 2006 року, виготовлений КП «ОМБТІ та РОН», на нежитлові підсобні приміщення, площею 69,4 кв. м по АДРЕСА_1 . В свою чергу, в технічній характеристиці підсобних приміщень зазначено наступне: матеріал зовнішніх стін - черепашник, перекриття - дерев`яні балки, матеріал підлоги - дерев`яні. З технічного паспорту, виготовленого 22 лютого 2019 року ПП «А-2» на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в технічній характеристиці будівель та споруд зазначено: фундамент - бут, залізобетон, стіни - газобетон, покрівля - метал профнастил.

55. Відповідно до висновку судового експерта № 45/21 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 22 жовтня 2021 року за заявою ОСОБА_10 для подання до Малиновського районного суду м. Одеси, в результаті проведеного дослідження, враховуючи часткове збереження фундаменту та стан нежитлового приміщення, загальною площею 69,4 кв. м встановлено, що фактично виконані будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до пункту 3.21 ДБН А.2.2-3:2014 відносяться до реконструкції. Крім того на підставі проведеного обстеження можна зробити висновок про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 112,2 кв. м з технічної точки зору, придатний до подальшої експлуатації.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

56. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

57. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Одеської міської ради підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

58. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

59. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

60. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

61. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

62. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

63. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

64. Розглянувши справу в межах доводів касаційних скарг, суд дійшов висновку, що зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

65. Як зазначалося вище, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду про здійснення ним самочинного будівництва, а не реконструкції нежитлових приміщень, а також про відсутність правових підстав для скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу».

66. Водночас Одеська міська рада оскаржує судове рішення тільки в частині вирішення позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення житлового будинку.

67. Таким чином, виходячи з аналізу доводів касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про скасування рішень державного реєстратора та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності сторонами не оскаржується, а тому в цій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Щодо здійснення самочинного будівництва та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації

68. Позивач Одеська міська рада просила скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, оскільки вонане відповідає вимогам чинного законодавства, так як реконструкція підсобних приміщень, що належали на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_8 фактично не відбулась, оскільки останніми зруйновано належні їм на праві власності приміщення та збудовано окремий об`єкт нерухомості, загальною площею 112,2 кв. м, на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети; документи, які підтверджують право власності чи користування зазначеною земельною ділянкою у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не оформлені. У спірній декларації вказані недостовірні відомості стосовно проведеного виду будівництва.

69. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (див. частину першу статті 83 ЗК України у редакції, що діяла на час реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації).

70. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

71. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

72. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

73. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

74. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частини перша - друга статті 376 ЦК України).

75. Реконструкція без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (частина четверта статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

76. Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що нежитлові підсобні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,4 кв. м (об`єкт договору купівлі-продажу від 23 лютого

2016 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були фактично знищені, знесені та створено новий самочинно збудований об`єкт - житловий будинок, загальною площею 112,2 кв. м.

77. Таким чином апеляційний суд вважав, що спірна декларація не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки фактично була проведена не реконструкція нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а зведення нового об`єкта нерухомості із змінами геометричних розмірів фундаментів у плані та за рахунок земельної ділянки територіальної громади

м. Одеси, яка не виділялась для цієї мети.

78. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (частина п`ята статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації).

79. Замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1 зазначеного Закону).

80. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 вказаного Закону).

81. Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 як замовники, інтересів яких стосується декларація про готовність об`єкта до експлуатації, несуть відповідальність за достовірність даних, вказаних у цій декларації. Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що спір про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації треба розглядати як такий, що пов`язаний зі стверджуваним порушенням цивільних прав позивача особою, за якою на підставі вказаної декларації зареєстроване право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна.

82. Скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на відповідне майно, вплине на права й обов`язки цього замовника, зокрема стосовно можливості експлуатації такого майна. Тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва, тобто особа, на користь якої цю декларацію зареєстрували (див. постанову від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункти 65, 66)).

83. За змістом частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації є встановлення факту зазначення у ній замовником будівництва недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом (зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта), а також набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень. За таких підстав з позовом про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації може звернутися відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

84. Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачі здійснили самочинне будівництво, оскільки нежитлові підсобні приміщення були фактично знищені, знесені та створено новий самочинно збудований об`єкт - житловий будинок, загальною площею 112,2 кв. м, тобто фактично була проведена не реконструкція нежитлового приміщення, а зведення нового об`єкта нерухомості із змінами геометричних розмірів фундаментів у плані та за рахунок земельної ділянки територіальної громади м. Одеси, яка не виділялась для цієї мети, а у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації внесли недостовірні відомості. З неправомірної дії право власності за загальним правилом не виникає.

85. Однак суд апеляційної інстанції, з огляду на встановлені обставини, помилково задовольнив вимогу міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Така вимога за обставин цієї справи є неналежною та не відновлює право територіальної громади як власника земельної ділянки.

86. Верховний Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду розглядала вимогу про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації як належний спосіб захисту виключно за обставин, коли на відповідній ділянці заборонене будь-яке будівництво, крім гідротехнічних споруд (див. висновок, сформульований у постанові від 23 червня 2020 року у справі

№ 680/214/16-ц (пункт 63)).

87. За обставин справи, яка переглядається, суд не встановив, що на земельній ділянці територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , будівництво неможливе.

88. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 вказала, що належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження нею, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 113).

89. З огляду на вказане колегія суддів вважає вимогу про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації неналежною.

90. Отже, помилковим є висновок апеляційного суду про задоволення вимоги Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення житлового будинку

91. Одеська міська рада просила зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 шляхом знесення житлового будинку, загальною площею 112,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

92. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні цих вимог Одеської міської ради, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів технічної можливості знесення самочинного об`єкта нерухомості.

93. Відповідно до частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

94. Водночас згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

95. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

96. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилася від здійснення перебудови.

97. Такий правий висновок викладено Верховним Судом у постанові

від 02 червня 2022 року у справі № 727/7282/15-ц (провадження № 61-9671св21), від 13 липня 2022 року у справі № 404/353/15-ц (провадження № 61-19168св21), на які посилалася Одеська міська рада у своїй касаційній скарзі.

98. Апеляційний суд вказаного не врахував та належним чином доводів Одеської міської ради не перевірив, зокрема не врахував, що звертаючись до суду з цим позовом позивач посилався на вимоги частини четвертої статті 376 ЦК України та, заперечуючи проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачами, які здійснили самочинне будівництво на його земельній ділянці, просив зобов`язати їх звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинного будівництва, що в свою чергу є безумовною підставою для знесення такого будівництва.

99. З огляду на вказане висновки апеляційного суду про необхідність в даному випадку надання позивачем доказів технічної можливості знесення самочинного об`єкта нерухомості, є помилковими.

100. Водночас, суд апеляційної інстанції також не врахував і не надав жодної правої оцінки доводам відповідачів щодо пропорційності заявленого способу захисту інтересів позивача та прав відповідачів на предмет справедливого балансу та співвідношення порушеного права позивача з наслідками, які буде мати задоволення його позовних вимог.

101. Верховний Суд ураховує, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ

стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:

1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того

ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

102. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

103. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс

між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається,

та засобами, які використовуються для її досягнення.

104. Зважаючи на вищевикладене апеляційний суд в частині вирішення позову про знесення житлового будинку належним чином доводи сторін не перевірив, належної оцінки їм не надав, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

105. При новому розгляді справи в частині вирішення позову про знесення житлового будинку суд апеляційної інстанції повинен врахувати підстави позову, належним чином оцінити доводи Одеської міської ради, як власника спірної земельної ділянки, а також надати оцінку суспільному інтересу у знесенні самочинного будівництва в даному випадку, враховуючи, що відповідачі набули у спільну часткову власність в рівних частках нежитлові підсобні приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею

69,4 кв. м. Право власності відповідачів на вказані нежитлові приміщення було зареєстровано в установленому законом порядку і вказані обставини сторонами не заперечувалися.

106. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

107. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша та четверта статті 412 ЦПК України).

108. Зважаючи на вищевикладене у сукупності, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг ОСОБА_1 та Одеської міської ради, у зв`язку із чим постанову апеляційного суду слід скасувати в частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та у частині цих вимог ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні. Постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення житлового будинку скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Врони Андрія Валентиновича задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

3. У задоволенні позовних вимог Одеської міської радидо ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових підсобних приміщень під житловий будинок без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1110.3. Будинки садибного типу» відмовити.

4. Касаційну скаргу представника Одеської міської ради - Бондаренка Ігоря Олеговичазадовольнити частково.

5. Постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в частинівирішення позовних вимог про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення житлового будинку скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович