П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 949/2190/23

Провадження № 22-ц/4815/300/24

Головуючий у Дубровицькому районному суді

Рівненської області: суддя Отупор К.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

о 09 год. 22 хв. 06 грудня 2023 року

у м. Дубровиця Рівненської області

Повний текст рішення складено: 11 грудня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 10 жовтня 2005 року, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року розірвано. Від шлюбних відносин вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 не надає будь-якої матеріальної допомоги для утримання та виховання їхніх дітей, про сплату аліментів добровільно домовитися з ним не вдається. Їй відомо, що аліментів відповідач іншим особам не сплачує, стягнення за виконавчими документами також відсутні, а інших неповнолітніх дітей у нього немає.

З наведених мотивів просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 01 листопада 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 гривні 60 копійок.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалася на його незаконність і необгрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та неповним та неправильним встановленням обставин справи, які мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначала, що після припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Вважає, що суд, визначивши розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, не врахував інтересів сина та дочки, обов`язок батька утримувати дітей і відсутність доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Всупереч норми ст. 81 ЦПК України відповідачем не доведено, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей та не підтверджено даний факт належними доказами.

З викладених підстав просила змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 листопада 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про таке право було роз'яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 січня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено судом, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зарестрований 10 жовтня 2005 року Колківською сільською радою, актовий запис №21, розірвано на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року (а.с. 6, 7). Сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26 липня 2006 року, актовий запис №27, виданим виконавчим комітетом Колківської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24 липня 2013 року, актовий запис № 15, виданим Миляцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с. 4, 5).

З довідки про склад сім`ї, виданої старостою Колківського старостинського округу, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20 жовтня 2023 року № 2180, складеного комісією Колківського старостинського округу, ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживають також її батьки, а, зі слів ОСОБА_1 , фінансову допомогу на проживання від батьків вона не отримує (а.с. 11).

Тобто судом з`ясовано, що спільні діти сторін проживають разом з матір`ю, а цей факт не заперечується й відповідачем у відзиві на позовну заяву.

У матеріалах справи наявна також довідка від 10 жовтня 2023 року №893.02-17, видана Миляцькою сільською радою, де зазначалося, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також довідка Миляцької сільської ради від 10 жовтня 2023 року №893.02-17, з якої видно, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та вказано, що до складу сім`ї входять: співмешканець ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 (а.с. 8, 9).

Встановлено, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою вказаної Військової частини від 22 листопада 2023 року № 416 (а.с. 27).

Матеріали справи не містять фактичних даних щодо доходів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Згідно із ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В контексті частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно із ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Норма частини першої ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" вказує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами першою, шостою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

У поданій апеляційній скарзі заявник, як на підставу збільшення розміру аліментів, зазначає на те, що відповідачем не доведено будь-якими доказами, що він не має можливості сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів на утримання дітей, тобто 1/3 частину його заробітку (доходу) та не надано доказів на підтвердження надання ним матеріальної допомоги дітям.

Проте колегія суддів вважає такі твердження необгрунтованими, оскільки обидві сторони не надали до суду відомостей про свої доходи та майновий стан, не було надано таких доказів і до суду першої інстанції, а тому суд не може об`єктивно стверджувати про можливість чи неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі. Крім того, відповідно до законодавства кожна сторона споруповинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте у поданій апеляційній скарзі заявником не було надано будь-яких належних та допустимих доказів та не було наведено обставин передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, які б підтверджували наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу).

Щодо довідки від 10 жовтня 2023 року №893.02-17, виданої Миляцькою сільською радою, де вказано, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає, що вона не може бути прийнята судом як переконливий і об`єктивний доказ про те, що відповідач не бере участі в матеріальному утриманні дітей та бути підставою для стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто не на території Миляцької сільської ради, отже, вказана довідка не може бути визнана судом належним доказом про те, хто та у якій мірі здійснює матеріальне утримання дітей сторін.

Отже, надавши належну оцінку доказам, врахувавши наведені норми законодавства, положення ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, факт часткового визнання відповідачем позовних вимог, що свідчить про його намір брати участь в утриманні своїх дітей та наявність можливості сплачувати аліменти, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітніх дітей та прав відповідача, апеляційний суд вважає, що встановлений судовим рішенням розмір в 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дітей, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції було надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, повністю з`ясовано обставини справи, надано відповідні висновки, які відповідають обставинам справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про такі процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надала, а апеляційним судом здобуто не було.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 грудня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків