КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сербіної Людмили Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року у складі судді Якусика О.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, за участю третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до АТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк», приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З., в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права приватної власності АТ "Альфа-Банк" на квартиру загальною площею (кв. м): 73,2, житловою площею (кв. м): 41,2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про право власності на квартиру загальною площею (кв. м): 73,2, житловою площею (кв. м): 41,2 за адресою: АДРЕСА_1 за АТ "Альфа-Банк".

Позов обґрунтовано тим, що 27.09.2021 приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстрував право власності на належну позивачу і третім особам квартиру АДРЕСА_2 за АТ "Альфа-Банк". Вказана реєстрація є незаконною, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та договору іпотеки.

Так, позивач вказує, що на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідача АТ "Альфа-Банк" сплив строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 09.06.2017, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки здійснюється саме з метою позасудового повернення споживчого кредиту, відповідач АТ "Альфа-Банк" був позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя цим шляхом у зв`язку з пропуском кредитором за вказаним кредитним договором строку позовної давності ще на час чинної редакції п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів".

Також на момент укладення договору іпотеки, діяла інша редакція статті 37 Закону України "Про іпотеку", згідно з якою іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, при цьому правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (редакція статті від 12.05.2006). Тобто, на момент виникнення правовідносин згідно з договором іпотеки єдиною підставою для набуття права власності на предмет іпотеки було укладення окремого договору.

Враховуючи відсутність укладеного сторонами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ненадання такого договору державному реєстратору, залишення без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, не направлення Іпотекодавцям відповідачем АТ "Альфа-Банк" повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не проведення оцінки нерухомого майна станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення державної реєстрації права, позивач вважає дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Русанюка 3.3. щодо реєстрації за АТ "Альфа- Банк" права власності на спірну квартиру незаконними.

Позивач, зокрема, зазначає, що іпотекодавці не отримували на свою адресу від АТ "Альфа-Банк" повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, АТ "Альфа-Банк" ухилилося від виконання передбаченого як Законом № 898-ІУ, так і Порядком № 1127 щодо повідомлення Іпотекодавців про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за AT Альфа-Банк" проведена всупереч норм чинного законодавства.

Як вказує позивач АТ "Альфа-Банк" Іпотекодавцям не було надано інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Оцінка майна предмету іпотеки не проводилась, оскільки квартиру в цей період ніякий суб`єкт оціночної діяльності не оглядав. Повідомлення про проведення оцінки та визначення ринкової вартості квартири Іпотекодавці від АТ "Альфа-Банк" не отримували.

АТ "Альфа-Банк" не було надано державному реєстратору звіту суб`єкта оціночної діяльності про вартість предмету іпотеки, що свідчить про не дотримання при вчиненні реєстраційної дії вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 27.12.2015.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду в частині вимог до АТ «Сенс-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідача AT «Сенс-Банк» сплив строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 09.06.2017, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи позивача про відсутність в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та не укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Зазначає, що договір іпотеки не містить застереження, яке може бути прирівняно за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Банком порушив вимоги статті 37 Закону № 898-IV.

Також звертає увагу, на не доведення факту надсилання, та отримання Іпотекодавцямивимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, вказує, що оцінка майна предмету іпотеки не проводилась, оскільки квартиру 28.08.2021 ніякий суб`єкт оціночної діяльності не оглядав. Повідомлення про проведення оцінки та визначення ринкової вартості квартири Іпотекодавці від AT «Альфа-Банк» не отримували.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Убачається, рішення суду оскаржується лише в частині вимог до АТ «Сенс-Банк», а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Як убачається зі справи, 27.07.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-273К, відповідно до якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами - траншами зі сплатою 13 % річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 109 900 дол США, з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості, починаючи з вересня 2007 року, кожного 10 числа місяця ліміт зменшується на 1 324 дол США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 26.07.2014. Згідно з пунктом 1.2. договору кредит надається на поточні потреби (а.с. 19-20 т.1).

27.07.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено Договір іпотеки № 02-10/2687, відповідно до якого іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю (Банку) нерухоме майно - трикімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23 т.1).

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору заставна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 792 850 грн, що за офіційним курсом НБУ на день укладення цього Договору становить 157 000 долСША

Вказана квартира належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві власності у рівних долях, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.05.2005, видане Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації і зареєстроване відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, вчиненого Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" 03.06.2005, за реєстровим номером 3080 (а.с.15 т.1).

З матеріалів реєстраційної справи № 000 щодо спірного об`єкта нерухомого майна вбачається, що 03.03.2020 АТ "Альфа-Банк" надіслав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлення від 27.02.2020 за вих. № 755, у якому вимагав усунути порушення, а саме сплатити заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 26.02.2020 складає 242 035,20 дол США та повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". У цьому повідомленні банк зазначив, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому с. 37 Закону України "Про іпотеку", боржникові буде прощено залишок непогашеної заборгованості за кредитом (а.с. 52 т.1).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 367 поштове відправлення вручене ОСОБА_2 10 березня 2020 року (а.с. 53 т.1).

Поштові відправлення, які направлялися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернуті на адресу Банку з відміткою відділення поштового зв`язку "кінець терміну зберігання" (а.с. 53-54 т.1).

27.04.2020 АТ "Альфа-Банк" надіслав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повторне повідомлення від 24.04.2020 за вих. №54 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, у якому повторно вимагав усунути порушення, а саме сплатити заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 26.02.2020 складає 242 035,20 дол США та повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (а.с. 57 т.1).

Вказана вимога направлена за адресою: АДРЕСА_1 повернулася на адресу Банку з відміткою відділення поштового зв`язку "кінець терміну зберігання" (а.с. 61-63 т.1).

28.08.2021 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Незалежна експертна компанія" складено висновок про вартість майна, відповідно до якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , складає 1 380 000 грн (а.с. 172 т.1).

Банк також подав державному реєстратору довідку станом на 27.09.2021, згідно з якою загальна заборгованість позичальника складає 686 698,21 дол США, у якій також зазначено оціночну вартість предмету іпотеки у розмірі 1 380 000 грн (а.с. 168 т.1).

01.10.2021 державний реєстратор - приватний нотаріус Русанюк З.З. провів державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ "Альфа-Банк", відповідно до рішення № 60716256 від 01.10.2021 та вніс запис про право власності № 44269695 (а.с. 188 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд за змістом виходив з того, що позивачем не доведено що дії АТ "Альфа-Банк" щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання вчинено з порушенням його прав.

При цьому судом вказано, що відповідачем належно вчинено дії щодо направлення вимоги про усунення порушення, яку отримано ОСОБА_2 , жодних заяв щодо неналежності їй підпису будучи учасником справи, не подано.

Крім того, суд зауважив, що сплив позовної давності не свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором. Такі наслідки для кредитора застосовується у разі звернення його до суду із відповідним позовом, однак звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у позасудовому порядку на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається відповідне застереження в іпотечному договорі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, враховуючи наступне.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі Закон N 898-IV) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV уразі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотекиу разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (далі Закон N№800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателяне перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону N 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до пунктів 4.1. 4.4. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавець в будь-який час до моменту реалізації предмета іпотеки має право припинити звернення на нього стягнення шляхом повного виконання забезпечених іпотекою зобов`язань. Після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів, Предмет іпотеки передається іпотекодержателю, або третій особі за погодженням між іпотекодавцем та іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Договором. Управління предметом іпотеки відповідно до цього пункту може здійснюватись, зокрема, шляхом його передачі в найом (оренду), лізинг, інше платне користування тощо.

Пунктом 4.5. договору іпотекипередбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

на підставі рішення суду; або

на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; або

шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку"; або

шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати".

Пунктом 4.5.3. договору іпотекипередбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку, умовами договору іпотеки прямо передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюєтьсяшляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", що, за своїми правовими наслідками, прирівнюється до договору прозадоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктами 4.6.-4.7. договору іпотеки передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація Предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме:

шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку"; або

або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 520/5682/18.

Відповідно до пунктом 6.2. договору іпотеки усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Як установлено банк на адресу: АДРЕСА_1 , за якою проживають відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направляв вимоги про погашення кредитної заборгованості та повідомляв про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку 10.03.2020 отримано ОСОБА_2 , вимоги іншим божникам повернулися з відміткою: за закінченням терміну зберігання.

При цьому ОСОБА_2 отримавши вимогу не вчинила жодних дій щодо усунення порушень за зобов`язанням.

Також підлягає врахуванню і та обставина, що банк двічі на адресу іпотекодавців направляв письмову вимогу про необхідність боржникам сплатити заборгованість та повідомленням, що у випадку невиконання вимоги, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено реєстром експрес відправлень з відміткою відділення поштового зв`язку про його прийняття, фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" від 27.04.2020, описами вкладення в цінний лист з відміткою відділення поштового зв`язку від 27.04.2020, поштовими конвертами з відмітками відділення поштового зв`язку. Повторне направлення вимоги також підтверджено належними доказами.

Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка наведена в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення необхідно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

Також колегія суддів погоджується з висновками районного суду про дотримання іпотекодержателем положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», якою визначено право набуття у власність предмету іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до справи, на момент вчинення реєстраційної дії, державному реєстратору відповідачем було надано Звіт про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 28.08.2021, відповідно до якого вартість іпотечного майна визначено у сумі 1 380 000 грн (а.с.170-184 т.1).

Отже, суд дійшов правильного висновку, що іпотекодержатель додержався усіх визначених договорами умов процедури позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

А тому доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури набуття у власність іпотечного майна, неналежного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення у відсутність вартості іпотечного майна є безпідставними, необґрунтованими, остільки не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи. Позивачем не надано доказів, які б підтвердили протилежне.

Також колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо спливу строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 09.06.2017, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

На вказане колегія суддів вважає зазначити наступне.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання.

Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Отже, так як за позивачем грошове зобов`язання за кредитним договором залишилося не виконаним, посилання на сплив строку за цим зобов`язанням не надає підстав для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов`язання.

З викладеного слідує, що відповідач має право у передбачений умовами іпотечного договору спосіб задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна не зважаючи на строки звернення за зобов`язанням щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилання позивача на порушення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким було встановлено заборону кредитору вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув є необґрунтованими, оскільки вказана норма не передбачала заборони та не обмежувала іпотекодержателя реалізувати у визначений договором іпотеки спосіб своє право на задоволення вимог щодо невиконаного зобов`язання за рахунок іпотечного майна.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм "поза розумним сумнівом", дав їм правильну оцінку та правильно відмовив у задоволенні позову.

Інших правових доводів, які могли б надати підстави до скасування рішення апеляційна скарга не містить.

Судом надано оцінку всім доказам та в повній мірі висловлено об`єктивну позицію щодо вимог заявлених позові, а тому колегія суддів не убачає підстав для їх повторного обґрунтовування.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, "беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції (див. вищепункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)".

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сербіної Людмили Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: