Номер провадження: 22-ц/813/1906/24
Справа № 509/3206/23
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицький В.В.,

суддів Лозко Ю.П., Коновалова В.А.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

представник заявника ОСОБА_2

боржник ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року, ухвалену у складі судді Бочарова А.І.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 , аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви та обставин справи

13 червня 2023 року заявниця звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн.

16 червня 2023 року Овідіопольським районним судом Одеської області виданий судовий наказ , в якому стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення заяви, тобто з 13.06.2023 року, і до досягнення повноліття кожною дитиною. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави 268,40 гривень судового збору.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката відмовлено.

В обґрунтування судом першої інстанції зазначено, що розподіл витрат передбачає спір, що розглядається в порядку позовного провадження. Наказне провадження це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги. Розгляд справи відбувається без виклику сторін на основі поданої письмової заяви та доданих до неї доказів для підтвердження цих вимог. Заявником заявлено вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., за якими не може бути видано судовий наказ, оскільки зазначене не входить до переліку, визначеному ч.1ст.161 ЦПК України, та вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив, що скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.06.2023 р. у справі № 509/3206/232, якою відмовлено у видачу судового наказу в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката за заявою ОСОБА_1 про стягнення з боржника ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п. 1 ч.1, 3 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать також витрати на правничу допомогу. У зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції заявницею понесено витрати за послуги адвоката в розмірі 6000 грн, які підтверджені доказами, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь заявниці на підставі п. 6 ч.1 ст. 168 ЦПК України.

Щодо явки сторін

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до стягнення в загальному судовому процесі на підставі їх доведення та спростування учасниками спору та в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина, яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Отже, вказана норма не передбачає можливості відмовити у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд відмовляючи у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на правничу допомогу не зазначив, чому вимога про стягнення з боржника витрат на правничу допомогу, понесених при подачі заяви про видачу судового наказу, не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу додано: фіскальний чек № онлайн від 01 червня 2023 року на суму 6000 грн; копію договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів; детальний опис наданої правничої допомоги від 05.06.2023 року.

Колегія суддів зазначає, що регулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення» ЦПК, а тому поширюється на всі категорії цивільних справ, у тому числі на наказне провадження.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

Вказаного суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку, що питання стягнення витрат на правову допомогу не може бути розглянуте в рамках наказного провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі незгоди боржника із судовим наказом про стягнення з нього коштів, в тому числі і витрат по оплаті за надану правову допомогу, боржник має право на підставі ст. 170 ЦПК України подати до суду заяву про скасування судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника витрат на правову допомогу, понесених заявником при поданні заяви про видачу судового наказу, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 січня 2024 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді: Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова