Справа № 953/2988/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С. В.,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
12 квітня 2024 року адвокат Хрустовська О. П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1182269 від 10 квітня 2024 року, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить:
- здійснити поділ квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;
- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, про що 14 вересня 2012 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 750. На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Вказав, що за час спільного проживання з відповідачкою вони придбали квартиру, а саме - частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2020 року. За умовами зазначеного договору інша частина вищезазначеної квартири була передана у власність ОСОБА_3 . Зазначив, що після розірвання шлюбу він з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо поділу вказаної квартири. Враховуючи, що домовленості щодо поділу вказаної квартири між сторонами не досягнуто, просить здійснити поділ квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/4 частину зазначеної квартири.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
15 травня 2024 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких просила розглядати справу за її відсутності, посилаючись на неможливість прибуття до Київського районного суду м. Харкова, у зв`язку зі значною віддаленістю її місця проживання від суду. Щодо задоволення позову заперечувала.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 .
27 червня 2024 року на адресу суду від третьої особи - ОСОБА_3 на адресу суду надійшло клопотання, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та підтверджує факт того, що майно частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана позивачем та відповідачем у період шлюбу.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, від адвоката Хрустовської О. П. надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстрований 14 вересня 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 750.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 вересня 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 750.

18 серпня 2020 року між ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з іншою сторони, укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О. Л. за реєстровим №843,844.

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2020 року, ОСОБА_4 передала квартиру у власність «покупців», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які в свою чергу прийняли квартиру у власність в рівних частках, тобто по частці кожна, і сплатили за неї обговорену грошову суму.

Положеннями п. 3.1 Договору встановлено, що продаж квартири за домовленістю вчиняється за 859950 грн, що за домовленістю сторін еквівалентом 31500 доларів США.

Зі змісту п. 5.5 Договору вбачається, що (одна друга) частка вищевказаної квартири придбавається ОСОБА_3 за рахунок особистих коштів в особисту приватну власність, що підтверджується заявою чоловіка, ОСОБА_5 , яка залишається у справах нотаріуса, яка посвідчує цей договір.

З умов договору вбачається, що зазначений договір укладається за згодою чоловіка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про що в справах нотаріуса, який посвідчує цей договір, залишається відповідна заява.

До матеріалів справи долучена заява ОСОБА_1 від 18 серпня 2020 року, зареєстрована в реєстрі за № 836, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О. Л.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 надав свою згоду на купівлю його дружиною, ОСОБА_2 , (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_2 , за ціну і на умовах за її власним розсудом. Вказано, що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім`ї.

У вказаній вище заяві ОСОБА_1 підтвердив факт перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , на підтвердження чого надав свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 , видане 14 вересня 2012 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 750.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 220767028 від 18 серпня 2020 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 843, 844, виданий 18.08.2020, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О. Л. належить ОСОБА_2 (розмір частки ).

До матеріалів справи долучений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , виготовлений 29 листопада 2018 року.

Зі звіту про оцінку майна, виготовленого 04 квітня 2024 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_2 вбачається, що станом на 04 квітня 2024 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 625 367 грн, без ПДВ. Ринкова вартість квартири складає 312683, 50 грн, без ПДВ.

Оцінивши всі надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо здійснення права спільної сумісної власності.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано нормами СК України.

Положеннями ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Суд встановив, що частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , придбана під час перебування в шлюбі позивача та відповідачки, тобто є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Відповідачка не спростувала презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України .

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду суду надано належні та допустимі докази факту набуття сторонами по справі під час перебування у шлюбі спірного майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої, відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_6 04 квітня 2024 року, складає 625367 грн.

Слід зазначити, що дана квартира придбана під час шлюбу та за спільні кошти в інтересах та для особистих потреб подружжя, яке на теперішній час не підтримує шлюбних відносин і не веде спільне господарство, доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачкою не спростована, а тому зазначений об`єкт нерухомості підлягає поділу виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О. Л., право власності на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить в рівних частках по частці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що майно - частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на 1/4 частку квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3126,83 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 76-81, 141, 263, 264, 265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 поділ майна подружжя - задовольнити.

Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3126 (три тисячі сто двадцять шість) грн. 83 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 11 вересня 2024 року.

Суддя С. В. Демченко