Справа № 344/7216/24
Провадження № 22-ц/4808/1163/24
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В. А., Фединяка В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, дочку залишено проживати разом з матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2012 року призначено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дочки в твердому грошовому розмірі - 750,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

У квітні 2019 року позивачка уклала другий шлюб із ОСОБА_4 , змінивши прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року збільшено розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у твердому грошовому розміру з 750,00 грн. на 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів.

Для примусового виконання стягнення аліментів було подано виконавчий лист 344/16016/20 від 18 травня 2021 року до Івано-Франківського ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито виконавче провадження №65555501 від 26 травня 2021 року.

На даний час дитина підросла, витрати на її утримання значно збільшилися. Крім того дитина часто хворіє, у зв`язку з чим виникли витрати на її лікування та оздоровлення.

Відповідач є працездатним. Їй відомо, що він влаштувався на іншу роботу з вищою заробітною платою. Тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки. А належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька.

Просила збільшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати такі у розмірі 1/4 усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2024 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів за рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів вирішено розпочати з дати ухвалення рішення. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильних висновків, які не відповідають обставинам справи та наявним в ній доказами.

На його думку, судом першої інстанції не встановлено фактів і позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що змінилось матеріальне становище, сімейний стан та здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у певному розмірі. Також позивач не надала доказів, що свідчить про погіршення її матеріального стану та/або здоров`я. Зокрема, у позовній заяві не міститься жодного посилання на підстави для зміни раніше встановленого розміру аліментів, передбачені ст. 192 СК України.

Вважає, що доводи позивачки щодо наявності у неї значних витрат на утримання дитини, пов`язаних з її лікуванням та бажанням навчатися без доведення підстав, передбачених ст. 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів. Більше того, саме збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні вказаної статті, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів. Зміна розміру аліментів є правом суду, а не обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього.

Зазначає, що заборгованості зі сплати аліментів не має, всіляко турбується про дитину, сплачує аліменти у розмірі, більшому, ніж визначений рішенням суду, надає додаткові кошти на утримання дитини.

Вказує, що на даний час мобілізований на військову службу, не мав можливості вчасно зібрати і надати докази по справі, а суд першої інстанції всупереч його клопотанню не зупинив провадження у справі, чим позбавив можливості участі у справі.

Також посилається на те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка внаслідок перенесеного інсульту страждає на лівобічний спастичний геміпарез з вираженим вестебостатичними порушеннями, ніде не працює та потребує систематичної допомоги.

В порушення діючих процесуальних норм суд не звернув уваги й на те, що предметом спору є вимога про зміну розміру та способу стягнення аліментів, а в оскаржуваному рішенні безпідставно вказав, що стягнення аліментів розпочинається з дати ухвалення такого рішення та допустив негайне його виконання в частині стягнення одного щомісячного платежу.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вказані твердження апелянта спростовуються, зокрема показами дитини ОСОБА_3 . Також судом першої інстанції встановлено, що апелянт умисно ухиляється від спілкування з дитиною, не допомагає фінансово, участі у її вихованні не приймає.

Вказує, що на даний момент у дитини спостерігаються загострення проблем зі здоров`ям, необхідно пройти належне обстеження у лікарів, на що потрібні додаткові кошти, а встановленого розміру аліментів не вистачає. Звертає увагу, що посилання апелянта на наявність на утриманні у нього двох неповнолітніх дітей жодним чином не повинно впливати на забезпечення гармонійного розвитку, освітніх та соціально-культурних потреб спільної з позивачем дитини чи в будь-який спосіб обмежувати його, оскільки відповідач повинен був чітко усвідомлювати, що на період укладення нового шлюбу на нього уже покладено обов`язок щодо сплати аліментів.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі з 22.04.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.03.2009 року (а.с. 10).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського від 18.07.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Малолітню на той час дитину - ОСОБА_3 залишено проживати з матір`ю (а.с. 9).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.04.2012 року у справі №0907/2-7228/2011 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердому грошовому розмірі - 750 гривень щомісячно, починаючи з 21.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року збільшено розмір вказаних аліментів з 750 гривень щомісячно на 2500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист, виданий по справі №0907/2-7228/2011 за рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.04.2012 року про стягнення аліментів, відкликано (а.с. 14-15).

Відповідно до копії довідки ВЧ НОМЕР_2 від 16.05.2024 року №1479/3/1290 та довідки від 30.03.2024 року №1479/3/568 сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині (а.с. 23, 24).

Тобто відповідач отримує відповідне грошове забезпечення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що позивач правомірно скористалася наданим їй ч. 3 ст. 181 СК України правом обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, і така зміна буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Позивачем доведено перед судом необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі, а відповідач доказів на спростування вимог позивача суду не надав. Тому суд вирішив збільшити розмір аліментів за рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року в справі №344/16016/20 та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також суд вказав стягнення аліментів за розміром за цим судовим рішенням розпочати з дати його ухвалення; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із таким рішенням, враховуючи наступне.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у спеціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (стаття 6 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру.

При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню не лише норми ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі».

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року) право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Позивач ОСОБА_2 скористалася своїм правом, звернувшись в суд із позовом про збільшення стягнення аліментів шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. А закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено фактів і позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів зміни матеріального стану платника або одержувача аліментів, виникнення інших обставин, що мають суттєве значення в житті сторін чи їхньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів.

Доводи відповідача, що у нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей та він утримує свою матір не є підставою для звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину у розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Виключних обставин, які унеможливлюють сплату відповідачем аліментів нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідачем суду не надано.

Відповідачем не додано копії посвідчення про інвалідність матері, довідки від лікарської комісії про потребу особи у догляді через стан її здоров`я чи акту про встановлення факту здійснення догляду за особою, що має інвалідність тощо.

А зміна сімейного стану, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2017/19).

Крім того, в матеріалах справи наявні копії довідок про те, що відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . Отже, матеріальне становище відповідача з часу ухвалення заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року, яким було визначено стягувати аліменти на утримання дитини в сумі 2500 грн. щомісячно, таки змінилося, і доказів на спростування вимог позивача відповідач суду не надав.

Більше того, як зазначено вище, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу їх стягнення, тому право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, на що позивач посилалася у своєму позові.

Серед іншого, колегія суддів зауважує, що змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, разом із тим потреби дитини із віком змінилися та збільшилися в силу її росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дитини, а обов`язок по утриманню дитини не може бути покладений виключно на матір. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.

Так, у ч. 5 ст. 183 СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України підтверджує, що наказне провадження за своєю суттю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Враховуючи те, що предметом цього судового спору є стягнення аліментів на утримання однієї дитини, вимоги ст. 182 СК України, стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача відповідатиме вимогам закону щодо визначення розміру аліментів як необхідного та достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що доказів на підтвердження підстав для визначення розміру аліментів у частці меншій, ніж 1/4 частина доходів, відповідач не надав.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливило подання ним вчасно доказів по справі, участі у справі, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, відповідач не був позбавлений права подання своїх заперечень та доказів у справі, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, виклав свої доводи та міркування, які суд взяв до уваги.

А згідно вимог п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), є малозначними та розглядаються судами у спрощеному позовному провадженні.

За вказаних обставин, застосувавши норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, врахувавши обставини, що мають значення для справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року, та ухвалення стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Оскільки аліменти на утримання дитини вже присуджені і збільшені судовими рішеннями, предметом позову наразі є зміна способу стягнення аліментів і їх розміру,тому у цьому випадку аліменти у новому зміненому розмірі та новим способом мають бути стягнуті з відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з дня прийняття постанови апеляційним судом.

Також суд першої інстанції допустив рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, не зазначивши норму процесуального права, якою при цьому керувався.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Однак, в даному випадку суд ухвалив рішення не про стягнення аліментів, оскільки аліменти вже стягнуті, а щодо зміни розміру та способу їх стягнення, застосування вказаної норми не може вважатися виправданим. Процесуальним законом не передбачено негайне виконання рішення у справах про зміну розміру аліментів, які вже стягнуті за рішенням суду.

Крім того, судом не було зазначено про відкликання виконавчого листа, виданого по справі №344/16016/20 за заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року про збільшення розміру аліментів.

Тому доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо вищевказаних порушень порядку стягнення аліментів у збільшеному розмірі є підставними.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити, зазначивши у третьому абзаці його резолютивної частини замість «з дати його ухвалення» -«з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття», виключивши абзац четвертий резолютивної частини рішення «допустити негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів» та зазначивши «Виконавчий лист, виданий по справі №344/16016/20 за заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року про збільшення розміру аліментів, відкликати.». В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, необхідно компенсувати відповідачу 50% судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 908,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2024 року змінити, зазначивши у третьому абзаці його резолютивної частини замість «з дати його ухвалення» - «з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття», виключивши абзац четвертий резолютивної частини рішення «допустити негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів» та зазначивши «Виконавчий лист, виданий по справі №344/16016/20 за заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.04.2021 року про збільшення розміру аліментів, відкликати.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 40 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.