БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2182/23
Провадження № 2/497/333/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання Мунтянової В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду 20.09.2024 року з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2600 гривень. Крім того стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2023 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ СК "ПЗК Україна" згідно полісу страхування власників наземних транспортних засобів ЕР 215196277. Франшиза згідно полісу становить 2600 гривень. Згідно страхового акту № 30942/1 страховою компанією здійснена виплата страхового відшкодування позивачу в розмірі 600 гривень за мінусом франшизи та визначеного розміру збитку у сумі 3 200 гривень.

Таким чином відповідач не до отримав суму матеріального збитку в розмірі 2600 гривень, що й стало підставою звернення до суду.

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 … на користь ОСОБА_1 … 2600.00 (дві тисячі шістсот) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, - 1400.00 (одна тисяча чотириста) гривень - витрат на професійну правничу допомогу, - 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору. Всього: 5073,60 гривень (п`ять тисяч сімдесят три гривні шістдесят копійок) (а.с.44-46).

Ухвалою суду від 04.03.2024 року поновлено ОСОБА_2 строк на подачу заяви поро перегляд заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року по цивільній справі № 497/2182/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів скасовано. Призначено підготовче засідання в загальному позовному провадженні на 02.04.2024 року о 09:00 годині в залі судового засідання №4 в приміщенні Болградського районного суду Одеської області за адресою: вул.25 Серпня, №192, м. Болград, Одеська область (а.с.51-52).

13 березня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує доводи позивача та в задоволенні позову просить відмовити (а.с.58-63).

Окрім цього, відповідачем подано ряд клопотань про витребування доказів:

-з Болградського РВП ГУНП в Одеській області матеріали справи за його заявою відносно ОСОБА_1 від 03.08.2024 року (а.с.64);

- з архіву суду матеріали справи про адміністративне правопорушення №497/1782/23 відносно ОСОБА_2 для дослідження в судовому засіданні (а.с.65);

- виклик і допит свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.66).

18.03.2024 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідача, згідно якої позивач підтримує свої вимоги, наполягає на їх задоволенні, а також просить стягнути з відповідача усі понесені ним судові витрати в розмірі 8473.60 гривень (а.с.67-84).

В підготовче засідання 02.04.2024 року:

- позивач не прибув, причини неявки не повідомили. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.85-86),

-відповідач також не прибув, причини неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 02.04.2024 року (а.с.88-89) закрито підготовче засідання по даній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.04.2024 року о 09:00 годині в приміщенні Болградського районного суду Одеської області. Визнано явку позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 в судове засідання - обов`язковою.

Клопотання відповідача ОСОБА_4 задоволено. Зобов`язано Болградський РВП ГУНП в Одеській області надати суду в строк до 12.04.2024 року матеріали справи за заявою ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 від 03.08.2024 року. Витребувано з архіву Болградського районного суду Одеської області матеріали справи про адміністративне правопорушення №497/1782/23 відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП для дослідження в судовому засіданні. Викликано для допиту у якості свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обов`язок забезпечити явку свідка покладено на ініціатора клопотання ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 17.04.2024 року:

Позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Надав пояснення з підстав зазначених в позові, виклавши на свій погляд версію подій, що мали місце 03.08.2023 року по АДРЕСА_1 . Стверджував, що винуватцем ДТП є відповідач, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі постанови Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2023 року.

Цивільно-правова відповідальність гр. ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР.215196277. Цим договором визначеного розмір франшизи, яка становить 2 600 гривень.

Згідно до страхового акту № 30942/1, страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснено йому, позивачу як постраждалому внаслідок ДТП виплату страхового відшкодування в сумі 600 гривень за мінусом франшизи, виходячи з визначеного розміру збитку у сумі 3200 гривень.

Виходячи з зазначеного, позивач вважає, що ним недоотримана сума матеріального збитку складає 2600 грн. з розрахунку: 3200 грн. (розмір збитку) - 600 грн. (страхове відшкодування) = 2600 грн. (франшиза).

А тому, позивач вважає, що вимоги в частині стягнення суми франшизи 2600 гривень підлягають до задоволення оскільки підтверджені відповідними доказами.

Також просив стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу, які з урахування скасування заочного рішення та продовження розгляду справи по суті вже склали 7400.00 гривень, та судовий збір за подання позову - 1073,60 гривень, тобто разом - 8473,6 гривень.

Позивач не заперечував щодо можливості укладення мирової угоди у разі, якщо відповідач принесе йому свої вибачення за поведінку під час ДТП та після неї.

Відповідач заперечував усі доводи позивача, в задоволенні позову просив відмовити. Надав пояснення, виклавши свою версію подій, що мали місце 03.08.2024 року по АДРЕСА_1 .

Підтвердив той факт, що дійсно за результатами ДТП, що мала місце 03.08.2024 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, штраф сплатив, однак свою вину він не визнає.

Стверджував, що зіткнення між транспортними засобами не було, вони лише злегка доторкнулися один до одного, «… лише злегка забруднилася фарба на бампері автомобіля позивача», а тому жодних пошкоджень не було. Позивач на місце ДТП не викликав страховика, не фіксував при цьому в якому стані перебував його т/з, оскільки в дійсності нічого не було. У подальшому не була призначена відповідна експертиза, його відповідача не запрошували для огляду т/з.

Звертає увагу, що поліцію викликав саме він, відповідач у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, вдарив його рукою в голову, і лаявся нецензурною лайкою. Зазначене може підтвердити свідок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово влаштовує на тій вулиці сварки і бійки з іншими водіями, тому він, відповідач впевнений, що позивач міг навмисно підставити свій автомобіль.

Відповідно до полісу № ЕР 215196277 укладеного між ним, відповідачем ОСОБА_2 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 160 000 грн. Розмір франшизи складає 2 600 гривень.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивачем надані докази, що підтверджують подію ДТП, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, копію страхового акта №30942/1 та копію страхового розпорядження № 30942/1/1, але доказів (звіт/висновок вартості матеріального збитку, або звіт вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, або Акт/протокол огляду ТЗ, акт вартості виконаних робіт) з метою обґрунтування розміру завданого збитку до позовної заяви не долучено. Тому, на підставі наданих доказів, неможливо достовірно встановити розмір завданої власнику автомобіля шкоди.

Матеріали справи не містять доказів, щодо вартості завданого збитку у сумі 3200 гривень (після страхового відшкодування залишилося 2600 гривень), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи позивача про розмір завданої йому матеріальної шкоди у зв`язку з настанням ДТП, є не підтвердженими, а позовні вимоги про стягнення такої шкоди є необґрунтованими.

За клопотанням сторін по справі суд проголосив перерву в судовому засіданні до 14:00 години 08.05.2024 року, надавши сторонам можливість розглянути питання укладення мирової угоди (а.с.110). Сторони повідомлені особисто про дату продовження судового засідання (а.с.111, 112).

В судове засідання 08.05.2024 року:

-позивач не прибув, в телефонному режимі повідомив, що затримується;

-відповідач прибув.

З цих підстав судом проголошено перерву до 10:00 години 27.05.2024 року (а.с.115), про що повідомлено сторін по справі (а.с.116-117).

В судове засідання 27.05.2024 року:

-позивач не прибув, подав письмову заяву про завершення розгляду справи у його відсутність (а.с.120-123)

- відповідач прибув.

В зв`язку з зайнятістю головуючого судді в розгляді клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 по справі №497/766/24, провадження № 1-кс/497/456/24 з 08:00 години до 11:20 години, судове засідання в даній справі було знято з розгляду (а.с.124).

У подальшому було призначено судовий розгляд на 09:00 годину 19.06.2024 року (а.с.125), про що повідомлено сторін по справі (а.с.126, 127).

В судове засідання 19.06.2024 року:

-позивач, будучи повідомленим належним чином (а.с.128), в судове засідання не прибув. Подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог та стягненні з відповідача в рахунок відшкодування шкоди на його користь 2600 гривень, понесені судові витрати в розмірі 8473.60 гривень, а всього 11073.60 гривень (а.с.129-130);

-відповідач прибув, наполягав на своїх запереченнях щодо позовних вимог ОСОБА_1 , в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою ст.1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що постановою Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України в зв`язку з тим, що він 03.08.2023 року о 10:00 годині в м.Болград Одеської області, біля будинку №44, що по вул. Болгарських Ополченців, керуючи автомобілем CHERY JAGGI д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом створив перешкоду автомобілю OPEL VECTRA з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП, та на підставі санкції цієї статті призначили йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Зазначена постанова набрала законної сили 27.08.2023 року (а.с.10), та виконана особою, яку притягнуто до відповідальності (а.с.42).

Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, подія дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03.08.2023 року о 10:00 годині в м. Болград Одеської області, біля будинку №44, що по вул. Болгарських ополченців та вина ОСОБА_2 у її скоєнні встановлені і доведені.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач у письмовому вигляді 17.08.2023 року, направив страховій компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна» заяву про виплату страхового відшкодування в порядку ст. ст. 3, 6, 22, 28, 29, 30, 33, 35, 36 спеціального ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» (а.с.11).

Заява про виплату страхового відшкодування отримана страховою компанією на електронну пошту 17.08.2023 року (а.с.17).

Із полісу №ЕР 215196277 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована 01.07.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за шкоду заподіяну майну на 160 000 грн. Розмір франшизи складає 2 600 грн. (а.с.12).

Відповідно до страхового акту № 30942/1 вбачається, що страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в сумі 600 гривень, за мінусом франшизи та визначеного розміру збитку у сумі 3200 гривень.

Таким чином, на теперішній час недоотримана сума матеріального збитку складає 2600 гривень: 3200 (розмір збитку) - 600 гривень (страхове відшкодування) = 2600 гривень франшиза.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.979, п.3 ч.1 ст.988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату) у строк, встановлений договором.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

За положеннями пункту 36.1статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IVстраховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Таким чином, саме страховик зобов`язаний вчинити дії, направлені на визначення розміру збитків і лише у випадку зволікання з вчиненням таких дій потерпілий наділений правом самостійно вжити заходів для визначення розміру збитків.

Згідно правової позиції КЦС ВС, викладеної у постанові від 06.10.2021 у справі № 362/3043/18 « …розмір страхового відшкодування визначається за домовленістю між потерпілим ті страховиком без проведення експертизи на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону 1961-ІV встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, відповідно до якої франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV).

Таким чином, в ідеальному значенні франшиза- це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку.

Судом встановлено, що розмір франшизи становить 2 600,00 гривень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або відповідно до Закону №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (у випадку передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону №1961-IV). Подібний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц.

Крім того, ВП ВС у постанові від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц дійшла наступних висновків: «…п.125. Водночас у Законі №1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, та ухвалу ВП ВС від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ)…».

Згідно страхового акту №30942/1 ПРАТ «СК «ПЗУ Україна» визначено розмір страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_1 в результаті ДТП, що мала місце 03.08.2023 за участю застрахованої особи ОСОБА_2 та забезпеченого транспортного засобу Chery Jaggi НОМЕР_3 , який становить: 3200.00 гривень без урахування франшизи, яка становить 2600.00 гривень. Потерпілому ОСОБА_1 виплачено 600.00 гривень в рахунок відшкодування збитків (а.с.12-13).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача розмір франшизи в сумі 2600.00 гривень.

Суд розцінює критично заперечення відповідача про відсутність відповідного експертного дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту та завданих збитків, оскільки це виключно думка відповідача, яка не ґрунтується на положеннях закону, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (ст.41).

Окрім цього, суд звертає увагу відповідача, що в ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV).

З огляду на зазначене, вимоги позивача в цій частині є цілком обґрунтованими.

Щодо судових витрат:

Положеннями ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В силу ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з даним позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073 гривень (а.с.5).

Оскільки позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1073.00 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу:

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.».

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет та ціну позову, аналізуючи обсяг наданих адвокатом послуг вбачається, що розмір заявлених витрат на правову допомогу є завищеним.

Вказав, що відповідачем по справі не надано усіх необхідних доказів на підтвердження реальності здійснення оплати за надання правничої допомоги, не надано договір про правничу допомогу, не надано усі додатки відповідно до яких узгоджувалась сума гонорару адвоката, як відсутні і підтвердження розрахунку.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Цивільне процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137):

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Правила, за якими реалізується ця засада судочинства, розглянута колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19.

ВС вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу, а саме: буде надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем були надані такі документи:

-договір №57-038/23 про надання адвокатських послуг від 01.09.2023 року, укладений між Адвокатським бюро Олександра Ковачова та ОСОБА_1 (а.с.76-78);

-прибутковий касовий ордер №12-038/23 від 12.09.2023 року АБ Олександра Ковачова згідно якого прийнято від ОСОБА_1 за надання адвокатських послуг 1400.00 гривень та квитанція до прибуткового касового ордеру №12-038/23 від 12.09.2023 року Підстава: надання адвокатських послуг щодо складання позовної заяви до Болградського районного суду Одеської області по справі №497/2182/23 (а.с.15, 73);

-прибутковий касовий ордер №17-038/24 від 17.03.2024 року ОСОБА_6 згідно якого прийнято від ОСОБА_1 за надання адвокатських послуг 3000.00 гривень та квитанція до прибуткового касового ордеру №17-038/24 від 17.03.2024 року. Підстава: надання адвокатських послуг щодо складання відповіді на відзив відповідача до Болградського районного суду Одеської області по справі №497/2182/23 (а.с.80);

-прибутковий касовий ордер №22-038/24 від 22.04.2024 року ОСОБА_6 згідно якого прийнято від ОСОБА_1 за надання адвокатських послуг 3000.00 гривень та квитанція до прибуткового касового ордеру №22-038/24 від 22.04.2024 року. Підстава: надання адвокатських послуг щодо складання заперечень на заяву про перегляд заочного рішення до Болградського районного суду Одеської області по справі №497/2182/23 (а.с.79);

-акт №1 про приймання-передачі наданих послуг від 17.03.2024 року між Адвокатським бюро Олександра Ковачова та ОСОБА_1 на суму послуг 7400.00 гривень (а.с.74);

-акт №1ЮП/2024 здавання-прийняття робіт з надання юридичних послуг від 18.03.2024 року між замовником ОСОБА_1 та виконавцем директором АЮ Ковачов О.М. на суму 7400.00 гривень (а.с.75);

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Оцінивши співмірність витрат за складністю справи та обсяг виконаних робіт, суд прийшов до висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, з огляду на ціну позову, розумність їхнього розміру буде відповідати сума витрат на професійну правничу допомогу надану позивачу ОСОБА_1 у розмірі 4200.00 гривень, тобто по 1400.00 гривень за кожний складений документ, оскільки особі, яка надавала правничу допомогу не потрібно було додатково збирати докази, аналізувати практику, прибувати до суду тощо.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача 4 200.00 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 виданий органом 5129 від 28.11.2019 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1

на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт громадянина України № НОМЕР_7 вданий органом 5129 від 04.02.2019 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 :

- 2600.00 (дві тисячі шістсот) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,

- 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору.

- 4200.00 (чотири тисячі двісті) гривень - витрат на професійну правничу допомогу.

Всього: 7873.60 гривень (сім тисяч вісімсот сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.06.2024 року.

Суддя: ______________ С.В.Кодінцева