г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 214/1672/24
Номер провадження 2/213/1120/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Мазуренко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №214/1672/24 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Запєвалова Тетяна Володимирівна до Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖІНДУСТРБУД», третя особа арбітражний керуючий Гольчановський Григорій Сергійович про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В

Представник позивача звернулась в суд в інтересах ОСОБА_1 із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що ОСОБА_1 в період з 09.07.2015 по 10.04.2018 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та перед звільненням займала посаду начальника відділу праці та заробітної плати. За час перебування у трудових відносинах позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 27 738,67 грн. 10.04.2018 позивач звільнена за власним бажанням. Наказом про звільнення передбачена виплата вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну відпустку та виплата заборгованості із заробітної платина день звільнення. У день звільнення роботодавець письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату позивачу всіх належних коштів. Оскільки з моменту звільнення до моменту надання відповідачем повного розрахунку заборгованості пройшло 34 дні, позивачем нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 346,528 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі 27 738,67 грн, та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 15 346,58 грн.

Також вказує, що ПАТ «Криворіжіндустрбуд» перебуває у процесі банкрутства, арбітражним керуючим призначений ОСОБА_2 .

В судове засідання сторони не викликались. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Від третьої особи пояснення щодо позову не надходили.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не надала заперечень проти заочного розгляду справи.

На підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю.

06 травня 2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 липня 2015 року прийнята в Будівельне управління №5 ПАТ «Криворіжіндустрбуд» на посаду інспектора відділу кадрів, 12 грудні 2016 року переведена в СУ-3 вказаного підприємства на посаду інспектора відділу кадрів; 15.02.2017 переведена в апарат управління ПАТ «Криворіжіндустрбуд» на посаду бухгалтера; 02.10.2017 призначена начальником відділу праці товариства, 19.12.2017 переведена начальником відділу праці і заробітної плати. 10.04.2018 позивач звільнена з роботи за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивачки (а.с.11-21).

Як видно із довідки №9 від 14 травня 2018 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 451,37 грн, при цьому за лютий 2018 року нарахована сума склала 9200,00 грн, кількість робочих днів 20; за березень 2018 року нараховано 4792,56 грн, робочі дні -11 (а.с.9).

Довідкою №10 від 14.05.2018, виданою ПАТ «Криворіжіндустрбуд», підтверджується, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складає 27 738,67 грн: вересень 2017 року 1056,71 грн, жовтень 2017 року 3256,62 грн, січень 2018 року 3146,06 грн, лютий 2018 року 5518,62 грн, березень 2018 року 5448,36 грн, квітень 2018 року 9992,30 грн (а.с.10).

Доводи позивача щодо наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру відповідачем не спростовано.

Також встановлено, що юридична особа - ПАТ «Криворіжіндустрбуд» перебуває в стані припинення з 29.11.2021, внесені СР про визнання юридичної особи банкрутом, уповноважені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_4 зверталась із адвокатським запитом від 30.01.2024 до арбітражного керуючого Гольчановського Г.С. щодо надання інформації, чи проводились ОСОБА_1 виплати заборгованості по заробітній платі, яка залишена без відповідного реагування.

Викладеним обставинам відповідають обставини, що регулюються нормами КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст.94 КЗпП України). Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця.

Як передбачено частиною 5 ст. 97 КЗпП України, що аналогічно приписам ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вказані норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у структуру заробітної плати входить: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки) ; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними у даному випадку є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 р. у справі №755/12623/19 зробила такі висновки: середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2020 року у справі №266/6853/18 (провадження №61-9549св19) зроблено висновок, що «згідно положень ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум».

Як видно із довідок ПАТ «Криворіжіндустрбуд», борг товариства по заробітній платі перед працівником ОСОБА_1 при звільненні останньої становив 27238,67 грн. Отже, відповідач визнавав наявність заборгованості перед працівником на момент її звільнення, позивач просить стягнути саме таку суму з відповідача, тобто спір щодо розміру сум відсутній.

Зважаючи на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак відзиву не направив, доказів проведення оплати позивачу заборгованості із заробітної плати не надав, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на її користь заборгованості із заробітної плати в загальному розмірі 27 738,67 грн.

Щодо вимог стягнення позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає, що, оскільки позивачу не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки його виплати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Згідно з цією постановою, під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплати. Обчислення середньої заробітної плати при нарахуванні виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (пункт 5 вказаного Порядку).

Згідно з довідкою товариства, за останні 2 місяці перед звільненням, за лютий березень 2018 року заробітна плата ОСОБА_1 склала 13 992,56 грн: за лютий 2018 року - 9200,00 грн, відпрацьовано 20 робочих днів; за березень 2018 року 4792,56 грн, відпрацьовано 11 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача становила 451,37 грн. А тому цей показник необхідно враховувати при обчисленні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. А тому за весь період затримки, який позивач зазначає 34 дні (з дня звільнення (10.04.2018) до дня отримання письмового повідомлення про нараховані але не виплачені суми заробітної плати (14.05.2018), сума середнього заробітку за період затримки розрахунку становить 15 346,58 грн (451,37 грн х 34 дні). Суд погоджується із розрахунком позивача.

За положеннями частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обгрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог.

Також, суд враховує, що працівник у відносинах із роботодавцем вважається слабкою стороною та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 97, 116, 117 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89,141, 247, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, яка невиплачена при звільненні, у розмірі 27 738 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 67 коп, а також середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 346 (п`ятнадцять тисяч триста сорок шість) гривень 58 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖІНДУСТРБУД» в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Запєвалова Тетяна Володимирівна, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 13.02.2020, серії ДП №4657, адреса: вул. Церковна, 1, селище Широке, Дніпропетровська область.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «КРИВОРІЖІНДУСТРБУД», місцезнаходження: вул. Криворіжсталі, 10, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, .

Третя особа- арбітражний керуючий Гольчановський Григорій Сергійович, пр.. Миру, буд.29в, прим.12а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Дата складення повного тексту судового рішення 26 липня 2024 року.

Суддя В.В.Мазуренко