Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1909/23 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №289/1909/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишль,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17.05.2023 по справі №289/554/23 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу).

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року по справі №289/554/23 вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що він не має можливості сплачувати даний розмір аліментів, оскільки матеріальне становище та стан здоров`я сильно погіршилися, він майже постійно безперервно перебуває на стаціонарному лікуванні в госпіталі. Вказує, що він також сплачує аліменти на іншу дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно судового наказу від 26.06.2023, відтак зазначає, що на теперішній час він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 1/2 частини заробітку. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам. Зазначає, що справа розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому у нього була відсутня можливість надати додаткові докази по справі. Стверджує, що у нього є мати особа з інвалідністю ОСОБА_5 , за якою він постійно здійснює догляд та фінансово допомагає їй. Вказує, що після винесення судового наказу у справі №757/22083/23 про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , сторони усно домовилися, що сума на утримання сина ОСОБА_7 складатиме 2000 грн., що підтверджується розпискою. Зазначає, що судом першої інстанції невірно прийнято докази призначень медичних препаратів на суму 14 139,09 грн., оскільки це невеликий відсоток суми використаних ним коштів на лікування.

Вказує, що майновий стан ОСОБА_2 покращився, підтвердженням чого є договір купівлі-продажу від 13.10.2021 квартири, яку придбала ОСОБА_2 у м. Радомишль. Зазначає, що він не відмовляється від надання допомоги доньці ОСОБА_8 , але наразі його стан здоров`я потребує постійного лікування та значних фінансових витрат. Звертає увагу на те, що він більше часу перебуває на стаціонарному лікуванні ніж на службі. Зазначає, що у нього змінився сімейний стан та стан його здоров`я, яке критично погіршилося, що призвело до скрутного матеріального становища. Враховуючи викладене просить рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

15 січня 2024 року на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін. Вказує, що ОСОБА_1 не підтверджено належними доказами того факту, що він здійснює догляд та фінансово допомагає своїй матері. Зазначає, що ОСОБА_1 проживає разом із ОСОБА_6 та їх спільним сином разом однією сім`єю та ведуть спільне господарство, а тому доводи апеляційної скарги про те, що він домовився з ОСОБА_6 про сплату аліментів на утримання сина в добровільному порядку є безпідставними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року, ухваленого у справі №289/554/23, змінено спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що визначений рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.12.2018 у справі №289/1399/18 з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення набрало законної сили 19.06.2023.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.09.2018 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , про що складено відповідний актовий запис №91.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.12.2022 ОСОБА_4 також є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно судового наказу Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2023 по справі №757/22083/23-ц, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.05.2023 і до повноліття дитини.

Відповідно до розписки від 01.07.2023 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 домовилися, що останній сплачуватиме аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн щомісячно.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймав безпосередньо участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України внаслідок чого отримав травму, перебував на лікуванні та потребує медикаментозного лікування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, зокрема останнім не надано суду доказів щодо зміни розміру його доходів в бік погіршення, збільшення витрат на лікування, після ухвалення рішення від 17.05.2023 та видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини від 26.06.2023. При цьому у своєму позові ОСОБА_1 , заявляючи позовну вимогу про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дочки ОСОБА_3 , не звертається з аналогічною позовною вимогою відносно іншої дитини - сина ОСОБА_4 , а тому задоволення позову призведе до того, що його діти опиняться у нерівному матеріальному становищі, а відтак до несправедливого вирішення справи, що не відповідає завданню цивільного судочинства.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17.05.2023 по справі №289/554/23 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на ст. 192 СК України.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є зменшення розміру визначених рішенням суду аліментів, а на положення ч.5 ст. 183 СК України, та на наявність у нього ще однієї неповнолітньої дитини позивач посилався як на підстави позову.

В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, слід керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання доньки ОСОБА_10 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку, посилаючись на наявність у нього на утриманні ще однієї дитини, а саме сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також на те, що оскільки згідно ч.5 ст. 183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, має становити 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, то це є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду до 1/6 частин.

Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 позивач посилався на зміну сімейного стану через народження сина ОСОБА_7 та на погіршання свого матеріального стану після винесення рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовим наказом Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року по справі №757/22083/23-ц.

Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача дійсно змінився.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан був у нього на час винесення рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року та яким він є на час звернення до суду, позивач не надав та не посилався на них в позовній заяві.

Твердження позивача про те, що відповідно до розписки від 01.07.2023 він сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн щомісячно, а тому стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 в розмірі 1/4 є завищеним є необґрунтованими, оскільки частиною першою статті 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відтак, долучена до апеляційної скарги розписка від 01.07.2023, відповідно до якої ОСОБА_6 та ОСОБА_1 домовилися, що останній сплачуватиме аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн щомісячно не є належним та допустим доказом на підтвердження зазначених обставин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що судовий наказ Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2023 по справі №757/22083/23-ц, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.05.2023 і до повноліття дитини підлягає примусовому виконанню.

У свою чергу позивачем не надано доказів того, що з нього за судовим наказом Печерського районного суду міста Києва від 26.06.2023 по справі №757/22083/23-ц та відповідно до розписки від 01.07.2023 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 саме у розмірі 2000 грн.

Таким чином, позивачем не доведено, що у зв`язку зі сплатою аліментів на другу дитину ( ОСОБА_4 ) він не має можливості сплачувати аліменти визначені рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 травня 2023 року у справі №289/554/23 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 .

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема останнім не надано суду доказів щодо зміни розміру його доходів в бік погіршення.

Посилання позивача про погіршення стану здоров`я як на підставу для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 приймав безпосередньо участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України внаслідок чого отримав травму, перебував на лікуванні та потребує медикаментозного лікування. Разом з тим, матеріали справи не місять доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на лікування, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному розмірі.

Крім того, з долученої до апеляційної скарги довідки №1818 від 02.10.2023 вбачається, що позивач є військовослужбовцем, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах, а відтак отримуватиме гідну заробітну плату.

Посилання позивача на те, що він здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину, оскільки ОСОБА_5 , як особі з інвалідністю відповідно до законодавства України передбачено соціальну допомогу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що мати позивача ОСОБА_5 має незадовільний стан здоров`я та у зв`язку з цим потребує допомоги.

Твердження позивача, що майновий стан ОСОБА_2 покращився не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначені обставини свідчить про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 через суттєву на думку позивача зміну матеріального стану платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення суду.

Помилковим є також посилання позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_10 з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) на те, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей сумарно не повинен перевищувати розмір аліментів, встановлених ч.5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, оскільки зазначена норма права регулює відносин саме при видачі судового наказу в безспірному порядку.

У разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що сама по собі зміна сімейного становища платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовим рішенням розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.

Проте, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що зміна його сімейного становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 в раніше визначеному судовим рішенням розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На думку колегії суддів визначений розмір аліментів на доньку ОСОБА_11 відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, а наявність на утриманні дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зменшення розміру аліментів, які стягуються на утриманні доньки ОСОБА_10 , за умови, що розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 залишається незмінним, може призвести до дисбалансу інтересів дітей, оскільки діти позивача опиняться у нерівному матеріальному становищі.

Водночас, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відтак колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2024 року.

Головуючий

Судді