Справа № 301/2607/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М. за участі представника позивача - адвоката Карабиньош І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Білківської сільської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Білківської сільської ради, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 та позбавити таку батьківських прав, щодо малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 05 жовтня 2017 року між ним ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 13.

Від цього шлюбу з відповідачкою мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначив позивач, подружнє життя у них не склалося. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя, мають місце непорозуміння з різних питань, через взаємні претензії один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин і на сьогодні вони проживають окремо, позаяк наприкінці березня 2023 року відповідачка без будь-яких причин забрала всі свої речі і залишила позивача з донькою, і перейшла проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме із вказаного часу позивач виконує всі обов`язки необхідні для належного утримання дитини, забезпечує доньку всім необхідним, для неї створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку.

Також, позивач відмітив, що відповідачка ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її життям та здоров`ям, не приходить до них, не телефонує, не дбає про фізичний її розвиток, матеріально не утримує, тобто вона не виявляє щодо своєї дитини жодного батьківського піклування.

Позивач звертає увагу на те, що з березня 2023 року, коли доньці ОСОБА_4 виповнилося тільки 3 роки і по цей час, мати не відвідує дитину, її ніхто цього не забороняв і для цього у неї була можливість.

Саме в цей період, важкий період у житті дитини, коли їй потрібно найбільше уваги, турботи, допомога матері, відповідачка свідомо, без поважних причин демонстративно ухилилася від виконання своїх обов`язків по її вихованню.

На думку позивача, поведінка відповідачки не може бути визнана батьківською турботою за дитину, коли мати самостійно усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідачка не надає.

Вказані обставини позивач стверджує характеристиками, письмовими поясненнями свідків, довідками виданими старостою Вільхівського старостинського округу Зарічанської сільської ради, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання складений відповідальними особами Зарічанської сільської ради.

У зв`язку з невиконанням матері своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, позивач звернувся за місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 до служби у справах дітей Білківської сільської ради з проханням надати висновок про доцільність позбавлення матері дитини батьківських прав, на що йому було рекомендовано звернутися до суду до якого після відкриття провадження у справі ними буде надано письмовий висновок.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду.

Представник позивача - адвокат Карабиньош І.І. просив позовні вимоги, що викладені в позовній заяві задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, натомість останньою через канцелярію суду, було надано заяву про визнання позову, в якій ОСОБА_2 зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а розгляд справи просила провести за її відсутності.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Білківської сільської ради - в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без участі представника.

Заслухавши представника позивача- адвоката Карабиньош І.І., дослідивши матеріали справи та всебічно й у повному обсязі оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Під час судового засідання судом було встановлено, що 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 13 (а.с. 17).

Як вбачається з позовної заяви, подружнє життя у сторін не склалося. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя, мають місце непорозуміння з різних питань, через взаємні претензії один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин і на сьогодні вони проживають окремо, позаяк наприкінці березня 2023 року відповідачка без будь-яких причин забрала всі свої речі і залишила позивача з донькою, і перейшла проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

При таких обставинах справи, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача настоювати на розірванні шлюбу є вагомими підставами для розірвання шлюбу, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також, суд дослідивши надані докази, що стосуються позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача, дійшов до наступних висновків.

Як вже було встановлено, від шлюбу з відповідачкою сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження малолітньої ОСОБА_3 (а.с.18), довідкою № 164/10.1-23 від 24.06.2024 року (а.с. 24) та актом обстеження матеріально-побутових умов за адресою: АДРЕСА_2 від 26.06.2024 року (а.с. 25).

Дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, внаслідок чого, наприкінці березня 2023 року відповідачка без будь-яких причин забрала всі свої речі і залишила позивача з донькою, і перейшла проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Саме із вказаного часу позивач виконує всі обов`язки необхідні для належного утримання дитини, забезпечує доньку всім необхідним, для неї створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку.

Також, суд встановив, що відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її життям та здоров`ям, не дбає про фізичний її розвиток, матеріально не утримує, тобто відповідачка не виявляє щодо своєї дитини жодного батьківського піклування. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідачка не надає. Вказані обставини підтверджуються характеристикою стосовно ОСОБА_1 (а.с. 26), актом обстеження матеріально-побутових умов складений комісією Виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Хустського району Закарпатської області (а.с. 25).

Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідачка не надає. Вказані обставини підтверджуються характеристикою стосовно ОСОБА_1 від 12.06.2024 року (а.с. 26), актом обстеження житлово-побутових умов проживання складений комісією Виконавчого комітету Зарічанської сільської ради Хустського району Закарпатської області (а.с. 25).

Під час судового засідання, за клопотанням представника позивача, судом також було допитано свідків ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , мешканку АДРЕСА_3 .

Так, свідок ОСОБА_5 , під час судового засідання пояснив, що він є сусідом позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 , зазначив, що позивач та відповідач розійшлися, відповідач поїхала в с. В. Раковець до батьків, батько займається вихованням доньки самостійно.

В свою чергу, свідок ОСОБА_6 зазначила, що вона дружила з цією сім`єю, наскільки їй відомо, то в кінці 2022 року ОСОБА_2 пішла з дому, залишивши батька з дитиною, переїхала жити у с. В. Раковець до батьків. Батько займається вихованням та утриманням дитини самостійно, забрає дитину із садочка та турбується про неї, мати жодним чином у вихованні дитини не допомагає.

Також, судом було досліджено висновок органу опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування Білківської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний висновок було взяти судом до уваги при ухваленні рішення.

Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дитини відповідач ОСОБА_2 суду не надала. Більше того, судом було встановлено, що ОСОБА_2 , мати малолітньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дала згоду і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дочки. Даний факт стверджується заявою ОСОБА_2 від 06.09.2024 р. (а.с. 65).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно з положеннями статті 150 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 участі в утриманні дитини та її вихованні не бере, не цікавиться станом здоров`я, навчанням та фізичним розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, матеріально її не забезпечує, що свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач участі у вихованні дітей не бере, що підтверджується доказами, які були долучені до матеріалів справи, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Білківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі ст. ст. 121, 164, 166 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-228, 231, 233, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Білківської сільської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 13 - розірвати.

Позбавити батьківських прав матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканку АДРЕСА_1 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в твердій грошовій сумі, розмір якої становить 2500 грн (дві тисячі п`ятсот гривень), щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду 22.07.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), суму судового збору в розмірі 2 422, 40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), суму судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 копійок на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2024 року.

Суддя: І.А. Даруда