Справа № 368/266/24
Рішення

Іменем України

"26" лютого 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Заявниця звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 10.10.2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Платона 01.06.2022 року.

ОСОБА_2 відносно Заявника вчинив домашнє насильство, зокрема: за місцем спільного проживання ( АДРЕСА_1 ), вчинив сварку, виганяв Заявника з будинку та висловлював погрози фізичною розправою.

За наслідком даної події, постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 04.07.2022 року у справі № 368/538/22, Кривдника було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді 170,00 грн. штрафу. Під час даної події Заявницею було отримано закриту черепно-мозкову травму.

07.02.2024 року, 08.02.2024 року та 11.02.2024 року відносно ОСОБА_2 поліцейськими СРПП ВП №і Обухівського РУП ГУ НП в Київській області було складено термінові заборонні приписи за вчинення ОСОБА_4 домашнього психологічного насильства.

08.02.2024 року, шляхом зобов`язання ОСОБА_4 залишити місце проживання Заявника.

Фактично з 08.02.2024 Заявник та ОСОБА_4 разом не проживають, останній проживає разом зі своїми батьками, та зареєстрований в м.Обухів.

16.02.2024 року Кривдником повторно було вчинено психологічне насильство проти Заявника, про що було повторно викликано працівників поліції.

Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку свого чоловіка а тому просить видати відносно нього обмежувальний припис строком на шість місяців, заборонивши йому: перебувати та проживати у будинку де вони проживають; наближатися на 100 м до місця її проживання та роботи; обмежити спілкування з нею.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали. ОСОБА_1 пояснила, що вона проживає з чоловіком і двома синами . Її чоловік, перебуваючи в нетверезому стані, часто розпочинає сварки, побив її, вона звернулась вдруге із заявою про розірвання шлюбу. Вона та діти його бояться.

ОСОБА_2 та його представник проти позову заперечили. ОСОБА_2 пояснив суду, що дійсно вони проживають у спільному будинку. Заявниця безпідставно його оговорює. Змінила замки на дверях будинку, і він не може зайти в будинок. На його намагання потрапити до житла, дружина викликала поліцію, хоча ніяких протиправних дій ним не вчинялося. У подальшому Заявник зверталася до поліції із заявами про вжиття заходів щодо ОСОБА_2 та продовжувала перешкоджати йому у доступі до житла. Таким чином було складено два термінові заборонні приписи щодо ОСОБА_2 : серії АА №442057 від 11.02.2024 року та серії АА №442571 від 07.02.2024 року, а також розглянута справа за ст. ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 .. Тому просив суд у задоволенні заяви відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей. 04.07.2022 року у справі № 368/538/22, ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді 170,00 грн. штрафу.

07.02.2024 року та 11.02.2024 року відносно ОСОБА_2 поліцейськими СРПП ВП №і Обухівського РУП ГУ НП в Київській області було складено термінові заборонні приписи серії АА № 442571, за вчинення ОСОБА_4 домашнього психологічного насильства строком на і добу з 23:55 год. 07.02.24 по 23:55 год.

Однак не зважаючи на наявність припису від 07.02.2024 року, ОСОБА_2 повторно, 08.02.2024 року о 02:00 год. вчинив домашнє психологічне насильство, а саме стукав у вікна, погрожував фізичною розправою та ображав нецензурними словами.

11.02.2024 року відносно ОСОБА_2 поліцейськими СРПП ВП №і Обухівського РУП ГУ НП в Київській області було складено термінові заборонні приписи серії АА № 442571, за вчинення ОСОБА_4 домашнього психологічного насильства строком на і добу з 23:55 год. 07.02.24 по 23:55 год.

08.02.2024 року, шляхом зобов`язання Кривдника залишити місце проживання Заявника.

11.02.2024 року відносно Кривдника поліцейським СРПП ВП №і Обухівського РУП ГУ НП в Київській області сержантом поліції ОСОБА_6 було складено терміновий заборонний припис серії АА № 442057, за вчинення Кривдником домашнього психологічного насильства строком на і добу з 14:18 год. 11.02.24 по 14:18 год. 12.02.2024 року, шляхом заборони Кривднику в будь-якій спосіб контактувати із Заявником.

16.02.2024 року Кривдником повторно було вчинено психологічне насильство проти Заявника, про що було повторно викликано працівників поліції.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. п. 3, 7, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього заборонних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, у тому числі: подружжя, діти одного з подружжя, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

В свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження фактів домашнього насильства, заявником надано наступні докази, які досліджені в судовому засіданні, а саме: копією висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 14.06.2022 р. та копією постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 04.07.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, справа № 368/538/22.; направлення для попереднього судово-медичного огляду та ксерокопія амбулаторної карти заявниці;

Копіями термінових заборонних приписів стосовно кривдника ОСОБА_2 від 07.02.2024р., від 11.02.2024 р.; копіями заяв ОСОБА_1 від 08.02.2024р.. 11.02.2024 р. та 16.02.2024 р. до відділення №1 Обухівського РУП про те, що ОСОБА_2 стукав у вікна, погрожував, висловлювався нецензурними словами.

З постанови суду та термінових заборонних приписів слідує, що вчинення домашнього насильства відносно заявниці полягало у тому, що кривдник ОСОБА_2 систематично ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого останній могла бути спричинена шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

Згідно довідки виконкому Кагарлицької міської ради у житловому приміщення по АДРЕСА_1 зареєстровані заявниця та двоє дітей.

Кривдник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що Заявниця ОСОБА_1 зазнає зі сторони Заінтересованої особи, ОСОБА_2 , домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, а відтак, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення Заінтересованою особою насильства відносно Заявника у майбутньому та настання тяжких наслідків його вчинення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини стосовно порушеного Заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі статті 3 Європейської Конвенції з прав людини, а також права на життя згідно статті 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно статті 8 цієї Конвенції.

Суд вважає, що вжиті Заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Отже, заявник довела перед судом про те, що щодо неї вчинялося психологічне та фізичне насильство.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи викладене, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку Заінтересованої особи по відношенню до Заявниці, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог Заявниці,а саме,повністю задовольнити її вимоги щодо обмежень, але строком на 2 місяці.

На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника.

Посилання заінтересованої особи на ту обставину, що наявність двох термінових заборонних приписів, виданих відносно ОСОБА_2 на вимогу Заявника органом поліції не підтверджує факту вчинення ним домашнього насильства, так як не конкретизують які саме дії ОСОБА_2 свідчать про вчинення ним домашнього насильства, в зазначених приписах лише зазначено, що ОСОБА_2 вчиняв психологічне насильство відносно Заявника (з її ж слів), проте не вказано які конкретно дії ОСОБА_2 про це свідчать, не можуть бути покладені в основу рішення про відмову в задоволенні заяви, поскільки спростовуються доказами, вказаними вище.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження не зупиняє його виконання.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6, 350-8, 353, 430 ЦПК України,

Вирішив:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ), якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ):

- заборонити перебувати за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також до місця її роботи.

- заборонити вести телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 2 (два) місяців.

Про видачу обмежувального припису повідомити відділення №1 Обухівського РУП ГУ Національної поліції України для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік, а також Кагарлицьку міську раду .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя : Т.Є.Іванюта