Єдиний унікальний номер 448/2075/23
Провадження № 2/448/168/24
У Х В А Л А

22.01.2024 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_3 , звернулася до суду із зазначеною позовною заявою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справа розподілена для розгляду судді Білоусу Ю.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Однак, подана позовна заява не відповідає вищевказаним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_3 , звернулася до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви, у якому вказує, що ціна позову становить 13029 доларів США, 21372 Євро та 427450 грн., що зобов`язує її сплатити судовий збір у максимальному розмірі. При цьому додала квитанцію про сплату судового збору на суму 1073,60 грн. Зазначає, що на даний час вказана сума коштів є значним навантаженням на її бюджет, оскільки єдиним джерелом доходу є пенсія. Тому стверджує, що розмір судового збору становить більше половини її місячного доходу. Сплативши зазначену суму, вона буде позбавлена можливості придбати речі першої необхідності та сплатити комунальні послуги. З огляду на викладене, з метою отримання доступу до правосуддя, просить відстрочити їй сплату судового збору за подання позову до ухвалення судового рішення.

Вирішуючи питання наявності підстав для відстрочення сплати судового збору гр. ОСОБА_4 , виходжу з наступного.

Згідно статті 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Таким чином, стаття 136 ЦПК України, передбачає право суду, а не обов`язок відстрочити, розстрочити, зменшити розмір, або звільнити від оплати судових витрат, враховуючи майновий стан сторони.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Практика ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Положеннями пункту 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Верховний Суд в ухвалі від 15.09.2020 у справі № 640/20109/19 зазначив: «Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява №73547/01)».

У цій же справі Верховний Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, вказав, що надані позивачем відомості з Державного реєстру - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній рік не свідчать про відсутність у заявника інших джерел доходів, доводи про скрутний майновий стан належними та допустимими доказами не підтверджені.

У даному випадку позивачка ОСОБА_3 , до клопотання про відстрочення сплати судового збору додано довідку про доходи, яка видана її, як пенсіонеру, у тому, що вона перебуває на обліку в Личаківському об`єднаному управлінні ПФУ м.Львова і отримує пенсію за віком, сума якої за період з червня по листопад 2023 року складає 26156 грн., а також копію пенсійного посвідчення, медичні висновки про незадовільний стан здоров`я.

Суд вважає, що такі відомості самі по собі не є достатніми доказами скрутного майнового стану особи.

Натомість, гр. ОСОБА_5 , не надано жодних доказів відсутності інших джерел доходів за попередній рік та будь-яких інших доказів на підтвердження того, що її майновий стан не дозволяє сплатити суму судового збору у визначеному законом розмірі, а також доказів скрутного майнового стану, що зумовили неможливість сплати судового збору, в матеріалах позовної заяви немає, що свідчить про необґрунтованість указаного клопотання.

Норма, що передбачає повноваження суду на звільнення особи від сплати судового збору не є імперативною, це є правом, а не обов`язком суду. Водночас, сплата судового збору є обов`язком позивача, а тому зловживання правом на звільнення від його сплати є неприпустимим.

Окрім того, важливе значення для висновку про майновий стан заявника, що міг бути підставою звільнення від сплати судового збору, є дані про його матеріально-побутові умови проживання, наявність у власності нерухомого майна, ведення ним підсобного господарства, наявність інших джерел доходу.

З огляду на викладене, суддя вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 , про відстрочення сплати судового збору, слід відмовити, і відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» сплатити судовий збір у встановленій законом сумі, з врахуванням вже сплаченої суми, - 1073,60 грн., виходячи із заявленої позивачкою ціни позову.

У відповідності до частини 1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про відстрочення сплати судового збору, слід відмовити, а позовну заяву залишити без руху і надати останній строк до п`яти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зокрема сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, з урахуванням вже сплаченої суми судового збору у розмірі 1073, 60 грн., та подати суду оригінал платіжного документа про сплату судового збору на вказану суму.

Керуючись статтями 4, 5, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, залишити без руху.

Надати позивачці ОСОБА_6 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 (п`яти) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху та роз`яснити, що у випадку виконання нею у встановлений строк відповідних вимог ухвали суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання, інакше заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Юрій БІЛОУС