КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/2646/23 Головуючий у суді І інстанції: Пінкевич Н.С.
провадження №22-ц/824/5632/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Олійника В.І., Гаращенка Д.Р.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Конюшка Дениса Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Позов обгрунтований тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2013 року по 2019 рік, мають спільного сина ОСОБА_3 , 2013 року народження. Після припинення спільного проживання дитини залишилась проживати з нею та перебувала на її утриманні. Однією з причин припинення спільного проживання стали методи виховання відповідача: авторитарний стиль виховання, що негативно впливало на психоемоційний стан дитини. Батько побудував нездорову, навіть токсичну модель взаємовідносин батька і сина. Але вона не була проти спілкування сина з батьком після розірвання шлюбу, тому відповідач брав дитину. 02 січня 2023 року він попросив дозволу побачитись з сином на свята, вона була не проти. Але відповідач відмовився повернути дитину та більш того ОСОБА_2 з невідомою жінкою, яка представилась матір`ю дитини, забрали документи у школі, де навчався син. Її згоди ніхто не запитував. На даний час відповідач протиправно утримує дитину, не дає бачитись з нею. Тому між ними виник спір щодо місця проживання дитини, який підлягає вирішенню в судовому порядку.

Вказала, що вона працює та має постійний дохід, достатній для утримання сина. За час проживання дитини з нею, займалась одна вихованням сина, стежила за його активністю, умовами харчування та побуту. Натомість батько дитини за весь час відвідування дитиною садочку не забирав, не приводив його, батьківські збори не відвідував. Всі витрати по навчанню, харчуванню, оплату додаткових занять дитини здійснювала вона. Укладена декларація про вибір лікаря для лікування дитини у разі потреби. Має квартиру, яку орендує, де для дитини забезпечення місце навчання та відпочинку. Тому визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає як найкращим інтересам дитини.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері; судові витрати покласти на відповідача.

27 березня 2023 року ОСОБА_2 подав суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , обгрунтовуючи його тим, що після припинення спільного проживання дитини залишалась з матір`ю, а він повністю утримував дитину, надав грошові кошти безпосередньо матері. Також він постійно спілкувався з ним, забирав до себе. При цьому постійно коли забирав сина, він був у старому одязі, брудним, на фоні чого у дитини виникла грибкова інфекція, яку діагностували у медичному закладі. Результати діагностики він передав матері для госпіталізації дитини. Надавати медичну допомогу та лікувати дитини, мати відмовилась. Тому він зробив висновок, що кошти, які він надає на утримання сина, витрачаються не в інтересах дитини. На його пропозицію повністю утримувати дитину (сплачувати абсолютно всі витрати, але не готівкою матері, а перераховувати на рахунки надавачів послуг) ОСОБА_1 відмовилась. Після цього він припинив будь-яке фінансування дитини та став очікувати судове рішення. За заявою ОСОБА_1 судом видано судовий наказ про стягнення нього аліментів на утримання дитини, який він сумлінно виконує.

Після початку війни, він пропонував перевезти їх у більш безпечне місце, але позивачка відмовилась та взагалі сказала, що на період війни - відвідувати та брати сина йому не дозволяє. Він не бачився з сином тривалий час, але відвідав школу, де навчається ОСОБА_3 , поспілкувався з класним керівником, яка повідомила про те, що син часто прогулює школу, не виконує домашні завдання, сильно відстає у навчанні, мати буває забирає сина в стані алкогольного сп`яніння. Більш того, 01 січня 2023 року він отримав смс від сина з проханням забрати його на свята. Як тільки він побачився та поспілкувався з сином, виявилось, що ОСОБА_1 почала проживати з іншим чоловіком, який, за словами дитини, керує родиною, вживає ненормативну лексику, постійно вчиняє тиск на нього та матір, застосував фізичне насильство до матері на очах у сина, тому останній не захотів повертатись до матері. Тривожний психологічний стан дитини підтвердив і психолог, з яким зараз ОСОБА_3 займається. На даний час син хоче проживати з ним. У нього є дохід, житло, організував навчання дитини, створив всі умови для розвитку сина.

Вказав також, що на даний час дитини, враховуючи й бажання самої дитини, місце проживання має бути визнано з батьком дитини. У нього створені всі умови для навчання, дозвілля сина, у сім`ї панує злагода, турбота. Оскільки син проживає з ним, він несе витрати на утримання сина. Мати працездатна, тому також має нести витрати на утримання сина в розмірі 1/3 частини, що забезпечить його належне утримання.

Просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання батька; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2013 року народження, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання зустрічного позову і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Києво-Святошинського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 31 жовтня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Конюшко Денис Борисович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі. Визначити встановлене місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем проживання матері.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ухвалення рішення суду про визначення місця проживання з батьком може призвести до того, що відповідач ОСОБА_2 стане перешкоджати матері ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною, позбавляти її можливості проводити відпочинок з дитиною. Апелянт ОСОБА_1 вважає, що ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини з батьком може стати фактичним позбавленням її батьківських прав щодо сина.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 звернулась за вирішенням спору про визначення місця проживання дитини безпосередньо до суду, тому вважає посилання відповідача на те, що дитина живе разом з ним на підставі рішення органу опіки та піклування, враховуючи що на момент відкриття провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання спільної дитини орган опіки та піклування, а саме Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області була повідомлена про перебування справи про встановлення місця проживання дитину на розгляді у Києво-Святошинському суді Київської області є недоречною та такою що не має жодних правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що у справі, яка переглядається, не встановлено жодних обставин, які б створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини або обставин, що вказують на зміну обставин, які б суперечили інтересам дитини. Також не встановлено протиправної поведінки матері у відношенні до малолітньої дитини, що давали підстави для відмови їй у визначенні місця проживання сина разом із нею.

Вказував, що наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір`ю пов`язується також із тим, що батько, хоча й належним чином займається утриманням дитини, проте, змінивши у січні 2023 року місце проживання дитини без згоди матері та не повернувши малолітню дитину матері, з якою вона на той час проживала, батько позбавив її як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушив їхнє право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Малолітня дитина в своїх поясненням зазначила, що зараз бажає жити з батьком, й це у виниклій ситуації цілком пояснюється віком дитини, якому було 9 роки на час її неповернення батьком матері у січні 2023 року, того, що після неповернення дитини і до вирішення спору в суді вона постійно проживала з батьком, а мати була позбавлення спілкування з дитиною. Тому за таких обставин думка малолітньої дитини щодо бажання проживати з батьком не має вирішального значення.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник апелянта посилався також на те, що апелянт сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створила та забезпечила усі необхідні та належні умови для всебічного розвитку і виховання дитини, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не вчиняє аморальних або інших дій, що можуть зашкодити повноцінному розвиткові дитини.

Вважає, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю ( ОСОБА_1 ) відповідає інтересам сина ОСОБА_4 .

08 лютого 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та надуманими, оскільки при винесенні рішення судом було дотримано норми матеріального та процесуального права при винесенні рішення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував також на те, що по суті апеляційної скарги не вбачається жодних доводів, що могли б вказати на незаконність або необгрунтованість судового рішення. Також не наведено жодних нових обставин справи, що підлягають встановленню, не надано доказів, які підлягають дослідженню чи оцінці, не надано обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції , заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідач також зазначив те, що з 02 січня 2023 року його син, ОСОБА_4 , проживає разом з ним та висловлює категоричну відмову проживати та бачитись з матір'ю. Факти позитивного впливу життя з батьком на дитину та негативного впливу життя з матір'ю на дитину підтверджені відповідними довідками, характеристиками та допитом свідків. За весь час проживання дитини з відповідачем (більше року), його матір - ОСОБА_1 , не надавала жодного разу коштів на проживання та розвиток дитини. Також дитині не передавала жодного разу подарунків на свята, одягу, солодощів тощо. Зазначив, що фактично позивачка не приймає участі у вихованні дитини та не виконує батьківські зобов'язання перед дитиною.

14 лютого 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від представника апелянта - адвоката Конюшко Д.Б..

Зазначав, що матір ОСОБА_1 ніколи не ухилялась від виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо рідного сина, однак матір категорично не згодна з протиправною поведінкою батька щодо спільного сина та відповідно звернулась до суду з метою захисту прав як дитини, так і батьківських прав матері.

15 лютого 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, в якому просило розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольняючи позовну вимогу зустрічного позову ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що врахувавши, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції вважав правильним визначити місце проживання дитини з батьком за місцем його фактичного теперішнього проживання, що ґрунтується на вимогах закону, підтверджується матеріалами справи та спрямовані на забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

Задовольняючи частково позовні вимоги зустрічного позову щодо стягнення аліментів, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що з огляду на те, що дитина проживає з батьком, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини задоволенню не підлягають, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав доказів на підтвердження стягнення аліментів саме у такому розмірі.

Разом з тим, станом на 27 березня 2023 року між сторонами існував спір про визначення місця проживання дитини, який вирішений лише прийнятим судом рішення. За цей час ОСОБА_2 не звертався з вимогами про припинення стягнення аліментів, оскільки фактично дитина проживала з ним. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що аліменти підлягають стягненню з дати прийняття судом рішення - 31 жовтня 2023 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, провадження № 61-4527св22.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Встановлено, що 09 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції.

Сторони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 29 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

14 липня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2013 року народження, в розмірі частини доходу, починаючи з 15 червня 2022 року (справа 361/2320/22).

На виконанні Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області перебуває виконавче провадження ВП НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №361/2320/22, виданого 26 липня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2013 року народження, в розмірі частини доходу, починаючи з 15 червня 2022 року і до повноліття дитини.

З довідки-розрахунку державного виконавця вбачається, що заборгованість з 20 червня 2022 року по 01 січня 2023 року - 995,00 грн.

Відповідно до акту обстеження №40 від 18 січня 2023 року, у якому вказано, що в орендованій квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , що умови проживання задовільні, наявні водо-, електро- та теплопотачання. Загальна площа квартири близько 48 кв.м., житлова - 21 кв.м.. Квартира орендована з 01.052022 року на 6 місяців. Помешкання чисте, охайне, з косметичним ремонтом, мебльоване, оснащене побутовою технікою. Зі слів ОСОБА_1 борги за комунальні послуги відсутні (а.с. 25 том 1).

Також з вказаного акту вбачається, що для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дитини виділене окреме спальне місце, наявна зона для навчання. Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі слів матері наразі проживає разом із батьком. Наявна дитяча література, іграшки, самокат, продукти харчування (а.с. 25 том 1).

Відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №ЦКС00000001 від 16 січня 2023 року ОСОБА_1 займає посаду редактором мультимедійних засобів масової інформації. Дохід за період з 01.07.2022 року по 31.12.2022 ркоу склав 121 249 грн та має позитивну характеристику (а.с. 27, 28 том 1).

Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 149 Дарницького району м. Києва від 06.02.2023 року виданої ОСОБА_1 про те, що її дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідував Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 149 Дарницького району міста Києва з 08.05.2019 року по 12.03.2020 року. Батько дитини ОСОБА_2 дитину не проводив, не забирав, батьківські збори не відвідував (а.с. 29 том 1).

Встановлено, що після припинення спільного проживання малолітній син ОСОБА_3 , 2013 року народження, проживав з матір`ю, спір щодо місця проживання дитини був відсутній. На початку 2023 року ОСОБА_3 почав проживати з батьком, який перевів дитину до навчального закладу за своїм місцем проживання, проти чого мати заперечує. Між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, що також підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку №074947 про прийняття і реєстрацію заяви ОСОБА_1 про те, що її колишній чоловік взяв спільного сина.

Характеристика учня ОСОБА_3 за період навчання у Броварському ліцеї №9 є посередньою, але вказано, що ОСОБА_3 має охайний вигляд, забезпечений всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання (а.с. 32 том 1).

За період спільного проживання з матір`ю, остання відводила сина займатись легкою атлетикою (довідка ДЮСШ №1 Київської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Спартак») (а.с. 33 том 1).

28 травня 2020 року ОСОБА_1 заключала декларацію №0001-1932-9Х про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, для дитини ОСОБА_7 , 2013 року народження, у КНП Броварської міської ради Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги; та декларацію №0001-Х609-ТАА0 ТОВ «Вета-Плюс» (а.с. 34-35 том 1).

Встановлено, що ОСОБА_2 також надав суду характеристики на дитину ОСОБА_3 як учня КЗСО «Софіївсько-Борщагівський ліцей» Борщагівської сільської ради Бучанського району, за якою у дитини спостерігається позитивна динаміка та інтерес до навчання (а.с. 104 том 1).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №62/2 від 28 лютого 2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 ..

Відповідно до експертного висновку психолога станом на 12 січня 2023 року після проведених бесід, опитувань ОСОБА_3 надає перевагу життю разом з батьком та її дружиною, довіряє їм, потребує їхньої опіки, бажає жити в умовах які надає сім`я батька (а.с. 106-107 том 1)

Також батько ОСОБА_2 має позитивну характеристику за місцем проживання, сплачував аліменти за судовим рішення (судовий наказ по справі 361/2320/22), заборгованість відсутня, здійснював грошові перекази на картку ОСОБА_1 , ( ОСОБА_8 ) ще з 2019 року.

Відповідно до висновку психологічного діагностико-консультативного дослідження дитини від 30 червня 2023 року у дитини констатована позитивна динамка психічного стану хлопчика внаслідок проживання у безпечному для нього середовищі з батьком ОСОБА_2 , до якого хлопець має виражену емоційну привязливість (а.с. 155-156 том 1).

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 позитивно охарактеризували ОСОБА_1 як матір.

21 вересня 2023 року у судовому засідання суду першої інстанції було заслухано думку ОСОБА_3 . Хлопчик суду пояснив, що коли проживав з мамою бачив, як маму бив її співмешканець. Останні місяці проживає з батьком та бажає надалі проживати з татом. З мамою проживати не бажає. Розповів, що у них з татом налагоджений ритм життя, тато про нього піклується, проводить з ним час, будь-яких незручностей щодо даного укладу не висловив.

В суді апеляційної інстанції судом було запропоновано вирішити спір мирним шляхом, розглянути питання щодо спільної опіки, однак батько дитини заперечував, посилаючись на те, що син зазнав психологічних травм проживаючи з матір'ю та її співмешканцем, також зазначив, що син бажає прописаний з ним. Матері він не чинить перешкод у спілкуванні, та запросив її на зустріч з сином на вихідний день на 14 годину.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та про задоволення позовної вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, оскільки при вирішенні даного спору суд першої інстанції доцільно та правильно керувався інтересами дитини, позивачем за первісним позовом не надано доказів того, що визначення місця проживання дитини разом з батьком буде суперечити інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31 жовтня 2023 року, оскільки суд першої інстанції врахував обов`язок батьків утримувати свою дитину та можливість надання матеріальної допомоги позивачкою за первісним позовом своєму синові.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначений судом розмір аліментів (1/4 частини з усіх видів доходів) надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме позивача за первісним позовом у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності.

В суді апеляційної інстанції мати дитини висловила категоричну незгоду щодо стягнення з неї аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини з батьком може стати фактичним позбавленням її батьківських прав щодо сина, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки визначення місця проживання дитини з батьком не впливає на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків щодо участі у житті дитини та піклування про неї.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу рішенню виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №62/2 від 28 лютого 2023 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у справі, що переглядається колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції щодо взяття до уваги рішення виконавчого комітету, у якому вказується на визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з батьком - ОСОБА_2 (а.с.105 том 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено протиправної поведінки матері у відношенні до малолітньої дитини, що давали підстави для відмови їй у визначенні місця проживання сина разом із матір`ю, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки при визначенні питання місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що думка малолітньої дитини щодо бажання проживати з батьком не має вирішального значення, з огляду на вік дитини (9 років), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції враховувано думку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який надав свої пояснення в суді першої інстанції та виявив бажання проживати разом з батьком, а тому колегія суддів не знаходить правових підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Крім того, суд апеляційної інстанції відзначає, що коли ОСОБА_3 висловлював свою думку в суді йому дійсно було 9 років, а через 14 днів повинно було виповнитись 10 років.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створила та забезпечила усі необхідні та належні умови для всебічного розвитку і виховання дитини, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не вчиняє аморальних або інших дій, що можуть зашкодити повноцінному розвиткові дитини, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст.ст.141, 150, 160, 161, 180-184 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Конюшка Дениса Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «26» лютого 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник