ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 629/2517/23

провадження № 22ц/818/462/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції, представниця заінтересованої особи Ковтун А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2023 року в складі судді Каращука Т.О.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції звернулася до суду з заявою про відстрочку (розстрочку) виконання рішення.

Заява мотивована тим, що рішенням суду Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2023 року з неї стягнуто на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2012 року в розмірі 76 554,78 грн та судові витрати в сумі 2 684,00 грн.

Зазначила, що наразі у Лозівському відділі державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції перебуває виконавче провадження щодо примусового стягнення з неї вказаної суми.

Вказала, що наразі вона має незадовільний майновий стан, не працює, отримує мінімальну пенсію, інших доходів не має, тому вона не має можливості одразу сплатити заборгованість за вказаним судовим рішенням.

Просила розстрочити виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2023 року у справі № 629/2517/23 про стягнення з неї, ОСОБА_1 , заборгованості на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на 5 років, рівними частинами.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про відстрочку (розстрочку) виконання рішення задоволено частково, допущено розстрочку виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2023 року у справі № 629/2517/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2012 року станом на 23 лютого 2023 року в загальному розмірі 76 554,78 грн; встановлено розмір погашення боргу по 6 379,57 грн щомісяця, починаючи з дня набрання ухвалою законної сили.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду у повному обсязі, стягнути з відповідачки судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Не врахував того, що винятковими можуть бути обставини, що пов`язані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться права та інтереси стягувача. Вважав, що майновий стан боржниці не є винятковими обставинами, як підстави для відстрочення виконання рішення суду, у зв`язку із чим заява про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки направлена на ухилення від виконання рішення суду. Зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо можливості відстрочити виконання рішення суду рівними частинами на один рік через хворобу дочки відповідачки є безпідставним та ґрунтується на припущеннях, а не на належних доказах. Крім того, в оскаржуваній ухвалі не зазначено в резолютивній частині ухвали строк, на який прийнято рішення про розстрочку та відстрочення виконання судового рішення.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги банку та просила в її задоволенні відмовити. Акцентувала увагу суду на тому, що триває кримінальне провадження щодо шахрайських дій з боку банку, тому просила залишити судове рішення без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 29 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Задовольняючи частково заяву відстрочку (розстрочку) виконання рішення, суд першої інстанції виходив з матеріальних інтересів сторін, фінансового стану відповідачки ОСОБА_1 , ступеню вини відповідачки у виникненні спору, та дійшов висновку про наявність підстав для розстрочки виконання рішення суду від 04 липня 2023 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2012 року в розмірі 76 554,78 грн станом на 23 лютого 2023 року та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (а.с.92-96).

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 03 серпня 2023 року.

Звертаючись до суду з заявою про відстрочку (розстрочку) виконання рішення ОСОБА_1 посилалася на те, що наразі вона має незадовільний майновий стан, не працює, отримує мінімальну пенсію, інших доходів не має, тому вона не має можливості одразу сплатити заборгованість за вказаним судовим рішенням.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору № 2027-23-03891 від 18 вересня 2023 року, виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області, з яких вбачається, що за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року інформація по ОСОБА_1 відсутня (а.с.104).

Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2022 рік загальна сума доходів становить 6 850,00 грн (а.с.104-105).

З довідки про доходи № 791709, виданої 18 вересня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року ОСОБА_1 отримала пенсію за вислугу років в загальному розмірі 27 912,48 грн (а.с.106).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018 (провадження № 61-40258ав18).

Звертаючись до суду з заявою про відстрочку (розстрочку) виконання рішення ОСОБА_1 посилалася на те, що наразі вона має незадовільний майновий стан, не працює, отримує мінімальну пенсію, інших доходів не має, тому вона не має можливості одразу сплатити заборгованість за вказаним судовим рішенням.

Разом з тим ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували виняткові випадки, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона є пенсіонером, інших доходів не має, тому вона не має можливості одразу сплатити заборгованість за вказаним судовим рішенням не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

З податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 вбачається, що заявниця вказала загальну суму доходів в розмірі 6 850,00 грн з доходів, отриманих від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, перелік яких визначений підпунктом 165.1.24 пункту 165.1 статті 165 розділу ІV Податкового кодексу України, та які підлягають оподаткуванню. Проте, вказана податкова декларація не може братися до уваги, оскільки подана за 2022 рік. При цьому, належних доказів того, що ОСОБА_1 наразі не отримує доходи від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, перелік яких визначений підпунктом 165.1.24 пункту 165.1 статті розділу ІV Податкового кодексу України, та які підлягають оподаткуванню, матеріали справи не містять та до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Інших доводів, як на підставу для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення ОСОБА_1 не вказала.

Розстрочка, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, однак заявниця таких доказів суду не надала.

Враховуючи викладене, зазначені ОСОБА_1 обставини в розумінні статті 435 ЦПК України не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2023 року або роблять його неможливим, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено, судовий збір за її подання в розмірі 2 684,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції про відстрочку (розстрочку) виконання рішення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2 684,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.