ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8016/24 Справа № 212/4334/24 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 212/4334/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Зеркін Артур Сергійович, та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 червня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ЦГЗК») про відкшодування моральної шкоди, завданоъ ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача у професії головного інженера шахти, де виконував роботу, яка характеризувалася запиленістю повітря робочої зони з перевищенням нормативів, перевищення нормативу з шуму. Згідно до положень акту № 36 від 05 жовтня 2009 року розслідування професійного захворювання позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого другого ст.J 44, супутній: радилукопатія шийна і попереково крижова. Професійні захворювання виникло у позивача, окрім іншого, під час роботи з травня 2005 року по липень 2005 року на шахті «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК».

Довідкою МСЕК від 20 квітня 2020 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності (безстроково) з квітня 2020 року з причин професіонального захворювання, а також втрату професійної працездатності у розмірі 65 % безстроково.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням змінилося життя позивача, погіршилася його якість, що завдає йому моральних страждань. Позивач скаржиться на задишку при незначному фізичному навантажені, приступоподібний сухий кашель іноді з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, періодичний головний біль, періодичний біль та обмеження рухів у поперековій ділянці, зниження зору, загальну слабкість. У зв`язку з хворобою позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків. З року в рік стан здоров`я позивача тільки погіршується, хвороба є невиліковною, хронічною і лише прогресує у часі. Позивач дуже переживає з приводу приниження його чоловічої честі та гідності, оскільки не має можливості за станом здоров`я сам все робити.

За таких обставин зі сторони відповідача має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у 100 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд, у відшкодування моральної шкоди, стягнути на його користь з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» 100 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, збільшивши розмір моральної шкоди до 100 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована, тим, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача, а отже, оскаржуване судове рішення слід змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу до розміру, який був заявлений позивачем у позовній заяві.

Судом першої інстанці не в повній мірі враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

В апеляційній скарзі відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди визначено без врахування конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості й справедливості.

Також, вказує, що позивач працював на інших підприємствах на підземних дільницях по професії кріпильника в підземних дільницях та гірничого майстра, що передбачає повну зайнятість всієї робочої зміни у шкідливих умовах праці. До працевлаштування на підприємство відповідача та після цього, досить тривалий час позивач працював на інших підприємствах з шкідливим умовами праці. За наявними доказами долученими до позовної заяви визначено зв`язок між професійним захворюванням позивача та умовами праці саме на Шахті «Октябрська», а не з умовами праці на іншому підприємстві, яке не було останнім місцем роботи позивача та на якому мали місце шкідливі фактори виробничого середовища, які можуть викликати саме те профзахворювання, яке встановлено позивачу. ПрАТ «ЦГЗК» вважає, що є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій юридичній особі - шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 жовтня 2009 року, проводилось на Шахті «Октябрська», відповідно, саме цьому підприємству спеціалізованим профпатологічним закладом охорони здоров`я було направлене повідомлення за формою П-3, тому саме Шахта «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є тим роботодавцем, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Зазначення в Акті розслідування інформації про роботу позивача без зазначенні визначеного періоду (рік, місяць) та без встановлення причинного зв`язку такої роботи з виникненням хронічного професійного захворювання не може слугувати підставою для покладання на ПрАТ «ЦГЗК» обов`язку по відшкодуванню позивачу моральної шкоди. Жодного належного і допустимого доказу того, що робота позивача в ПрАТ «ЦГЗК» стала причиною виникнення у позивача хронічних професійних захворювань немає, отже неможливо встановити зв`язок з роботою позивача в ПрАТ «ЦГЗК» і заподіянням йому моральних страждань, а тому підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача відсутні.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, станом на момент подання апеляційних скарг, а саме 04 липня 2024 року та 05 липня 2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга відповідача частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що, з 23 березня 2005 року по 14 липня 2005 року позивач працював на посаді головного інженера шахти «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК» та 14 липня 2005 року звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.18).

Актом розслідування причин хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05 жовтня 2019 року, проведеного на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача: працюючи з 30 жовтня 1979 року по 24 грудня 1979 року, з 24 грудня 1979 року по 23 липня 1980 року, з 23 жовтня 1980 року по 23 травня 1984 року, з 26 серпня 1986 року ро 31 січня 1994 року, з 04 квітня 1997 року по 09 грудня 1998 року, з 09 грудня 1998 року по 09 серпня 2000 року, з 09 серпня 2000 року по 13 лютого 2002 року, з 10 грудня 2002 року по 26 січня 2005 року, з 26 січня 2005 року по 10 березня 2005 року, з 22 липня 2005 року по 28 вересня 2005 року, з 28 вересня 2005 року по 16 червня 2009 року на шахті «Октябрська» РУ ім. Комінтерну ВО «Кривбасруда» і ВАТ «КЗРК» на підземних дільницях у професії кріпильника та на посадах: гірничого майстра, заступника начальника дільниці, головного інженера шахти, заступника шахти з ОП, заступника головного інженера шахти з виробництва, начальника дільниці ОСОБА_1 виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала нормативи. Працюючи на інших підприємствах на посаді головного інженера з 12 лютого 2002 року по 09 грудня 2002 року на шахті «Гвардійська» ВАТ «КЗРК» та з 23 березня 2005 року по 17 липня 2005 року на шахті «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК» ОСОБА_1 , згідно інформаційних довідок про умови його праці підготовлених райСЄС Тернівського району за № 2/2-2612 від 04 вересня 2009 року та № 2/22613 від 04 вересня 2009 року також виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищували нормативи (а.с.20-21).

Пунктом 17 Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05 жовтня 2019 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є робота впродовж 24 років в умовах запиленості повітря робочої зони, параметри якої перевищували нормативи. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вугільного двуоксиду кремнію від 10 до 70 % в концентрації від 4,2 мг/м3 до 27,3мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Прізвища, імена та по батькові, посади осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво шахт «Орджонікізде» ВАТ «ЦГЗК», «Гвардійська» ВАТ «КЗРК», «Октябрська» РУ ім. Комінтерну ПО «Кривбасруда» і ВАТ «КЗРК» та особисто ОСОБА_1 на посаді головного інженера шахти, ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» (п.19 аАкту розслідування причин хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05 жовтня 2019 року).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» № 2127 від 17 грудня 2019 року, позивачу були встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С. ЛН-третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК- першої стадії. Радикулопатія шийна та попереково крижова з порушеннями біомеханіки хребта другого-третього ступеня, периферичним нейроваскулярним синдромом та плечолопатковим періартрозом, ПФС другого ступеня (а.с.6).

Згідно довідки МСЕК від 20 квітня 2020 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності з 06 квітня 2020 року безстроково за професійним захворюванням: ХОЗЛ 40 %, радикулопатія - 25 %. Рекомендовано спостереженняя у сімейного лікаря, невролога, санаторно-курортне лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення (а.с.22).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача ПрАТ «ЦГЗК» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Крім того судом першої інстанції правильно надано оцінку тому, що кількість часу, коли ОСОБА_1 пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві, правонаступником якого є відповідач, становить 4 місяці, загальний стаж роботи позивача на підприємствах у шкідливих умовах - 24 роки, отже ПрАТ «ЦГЗК» не повинно відповідати за негативні наслідки та стан здоров`я ОСОБА_1 внаслідок праці останнього на інших підприємствах.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, редакція якої діяла на час виникнення правовідносин, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності, та обґрунтованості відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65 % первинно.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення її стану, відновлення її стану здоров`я у повному обсязі неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача та вважає за необхідне з, урахуванням ступеню втрати позивачем професійної первинно 65 % працездатності, беручи до уваги час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці 4 місяці, із загального стажу позивача в шкідливих умовах праці протягом 24 рокуів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зменшити розмір моральної шкоди з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» з 40 000 грн до 10 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» буде саме 10 000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Зеркін Артур Сергійович, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2024 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 40 000 грн до 10 000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає

Повне судове рішення складено 03 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: