Справа № 496/5215/21
Провадження № 2/496/20/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстраційним № 7987, вчинений 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що на телефон ОСОБА_1 надійшло повідомлення, що стосовно неї відкрито виконавче провадження. Представник позивача перевіривши цю інформацію у реєстрі виконавчих проваджень з`ясував, що дійсно відкрито № АСВП: 67122664, в якому стягувачем є АТ «Альфа-Банк», а ОСОБА_1 є боржником. Представником позивача на електронну адресу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. була надіслана заява (сканована, засвідчена електронним підписом) із проханням надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження № АСВП: 67122664. У відповідь від приватного виконавця на адресу представника позивача 27.10.2021 року надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2021 року № АСВП: 67122664 із ідентифікатором та кодом доступу до матеріалів виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження. Як вбачається зі змісту вказаної постанови від 12.10.2021 року, приватним виконавцем було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 7897, виданого 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн. та було відкрито виконавче провадження № 67122664. Виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями закону та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, здійснюється неправомірне провадження щодо виконання незаконного Виконавчого напису про стягнення з позивача суми неіснуючого боргу. Як вбачається зі змісту Виконавчого напису, приватний нотаріус пропонує стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 500834210 від 26.06.2020 року у розмірі 555 545, 69 грн. При цьому, позивач не укладала і не підписувала із АТ «АльфаБанк» такого Кредитного договору № 500834210 від 26.06.2020 року. Оскільки виконавчий напис нотаріуса може вчинятися лише на нотаріальному договорі, то до Виконавчого напису - виконавчого документу, який надійшов на виконання до приватного виконавця, має бути підшитий саме нотаріальний договір. Так, у матеріалах виконавчого провадження № 67122664, внесених до автоматизованої системи виконавчого провадження, відсутній Кредитний договір № 500834210 від 26.06.2020 року, на якому вчинено Виконавчий напис, і це не дивно, оскільки оригіналу такого договору із підписом ОСОБА_1 не існує. Виконавчий напис був вчинений нотаріусом Сазоновою О.М. Намагаючись з`ясувати, яким чином міг «з`явитися» Виконавчий напис на договорі, який ОСОБА_1 не укладала та не підписувала, представник позивача знайшов у мережі інтернет наступну інформацію. ОСОБА_2 уже один раз втрачала свідоцтво нотаріуса, це сталося 04.04.2017 року (наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 103/6 від 08.02.2017 року про тимчасове зупинення її нотаріальної діяльності приватного нотаріуса; рішення № 5 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 04.04.2017 року стосовно анулювання свідоцтва про її право на зайняття нотаріальною діяльністю; наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві за № 326/6 від 15.05.2017 року про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М.). Проте, як тільки ОСОБА_2 повернулася до нотаріальної діяльності, на неї пішли скарги до Антирейдерської колегії Міністерства юстиції (Колегії з розгляду скарг у сфері держреєстрації) від фізичних осіб та бізнесу. Багато цих скарг вже задоволено, а частина знаходиться на розгляді. Наказом міністра юстиції України від 05.01.2021 року № 37/5 «Про задоволення скарги» частково задоволено одну із скарг, анульовано ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Приватний нотаріус Сазонова О.М. вчинила багато незаконних виконавчих написів, які оскаржуються у судах (інформацію про що можна знайти на сайті «Судова влада», у розділі «Стан розгляду справ» вказавши у графі «Сторона по справі» нотаріус Сазонова). В багатьох випадках виконавчі написи посвідчувалися на кредитних договорах у простій письмовій формі, що заборонено законом. Нерідкими є випадки, коли виконавчі написи посвідчуються на договорах, оформлених по крадених документах або щодо людей, які взагалі не брали кредитів. Як на підставу вчинення Виконавчого напису, нотаріус посилається на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Проте, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у приватного нотаріуса Сазонової О.М. були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не лише не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а навіть не підписувався ОСОБА_1 . З наведеного вбачається, що АТ «Альфа-Банк», всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували його право вимоги до позивача, а в свою чергу приватний нотаріус, всупереч вимог закону, розуміючи відсутність оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, безпідставно стягнув з ОСОБА_1 спірну заборгованість. Заборгованість позивача не є безспірною (точніше її взагалі не існує), Виконавчий напис був вчинений без надання оригіналу договору, який не підписувався нею та відповідно не може мати нотаріальної форми, що свідчить про вчинення Виконавчого напису з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (у редакції чинній на момент вчинення Виконавчого напису), тому наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилася, від представника ОСОБА_3 надійшла заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та представника за наявними в матеріалах справи документами та доказами.

Представник АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, від представника ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення у справі (письмовий виступ відповідача), відповідно до якого зазначила, що позивачем не доведено факт неукладення кредитного договору №500834210, а навпаки, відповідачем надано докази дійсності і укладеності договору, щодо суми заборгованості, то така не спростована стороною позивача, а тому вважає позовну заяву безпідставною та просить суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис № 7987, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , яка є Боржником за Кредитним договором № 500834210 від 26.06.2020 року, укладеним із АТ «Альфа-Банк», заборгованість за Кредитним договором № 500834210 від 26.06.2020 року. У виконавчому написі вказано, що строк платежу за Кредитним договором № 500834210 від 26.06.2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.06.2021 року по 04.08.2021 року. Сума заборгованості складає 555 545,69 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10004,79 грн.; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 30075,99 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 515 131,58 грн.; строкова заборгованість за комісією та процентами - 333,33 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника, яким є ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк», складає 555 545,69 грн.

12.10.2021 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. надійшла заява представника АТ «Альфа-Банк» - Т.В. Бондар, в якій він просив: прийняти на виконання виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. № 7987 від 21.09.2021 року, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн.; у разі виявлення отримання боржником доходів, звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; провести всі належні виконавчі дії встановлені ЗУ «Провиконавче провадження» для реального і своєчасного виконання виконавчого документа.

12.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67122664 з виконання виконавчого напису № 7987 від 21.09.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн.

26.06.2020 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».

26.06.2020 року ОСОБА_1 було підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500834210, в якій зазначені умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 557 189.58 грн.; процентна ставка, % річних - 23.00%, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 84 міс.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

У виконавчому написі № 7987 від 21.09.2021 року зазначено, що він здійснений на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у якому Главою 16 передбачено порядок вчинення виконавчих написів (далі - Порядок).

Згідно з п. 1.1 глави 16 розділу ІІ цього Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. (ст. 88 Закону України «Про нотаріат).

Згідно п. 3.1-3.4. Глави 16 розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року, при вирішенні спорів пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 №92.

Постановою Великої Палати Верховного Суду № 826/20084/14 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року відмовлено.

У п. 83 постанови від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса».

Тобто, на день вчинення виконавчого напису, редакція переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Пунктом 3.5 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічні твердження висловлені також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18).

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Разом з цим, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Пунктом 2.3. глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Виходячи з вимог законодавства, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та за наявності доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 було отримано вимогу про повернення всієї суми кредитної заборгованості, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості.

Ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 357/12818/17.

Тобто, не встановлено, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що відсутнє підтвердження отримання ОСОБА_1 повідомлення про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не виконала вимоги, передбачені Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Судом встановлено, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 кредитний договір №500834210 від 26.06.2020 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому суд вважає, що з врахуванням встановлених обставин наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

В свою чергу, представником АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк» не подано до суду належних та достовірних доказів на спростування доводів ОСОБА_1 .

У позовній заяві позивач стверджує, що вона не укладала і не підписувала із АТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 500834210 від 26.06.2020 року.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2022 року було витребувано: у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином завірені копії (у разі якщо документ наявний в електронному, сканованому вигляді - роздруковані та завірені копії) всіх документів, які надавалися вказаному нотаріусу для вчинення виконавчого напису за реєстраційним №7987, вчинений 21.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн.; у АТ «Альфа-Банк» оригінал кредитного договору №500834210 від 26.06.2020 року за яким здійснюється стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису за реєстраційним №7987, вчинений 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М.; у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. оригінал кредитного договору №500834210 від 26.06.2020 року, за яким здійснюється стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису за реєстраційним №7987, вчинений 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн.

На електронну адресу суду надійшло клопотання представника АТ «Сенс Банк» Дорош І.І., в якому вона повідомила, що виконати ухвалу неможливо, оскільки витребувані документи в оригіналі подані приватному виконавцю Парфьонову Г.В. разом з заявою про відкриття виконавчого провадження та оригіналом виконавчого напису нотаріуса.

Однак, суд звертає увагу, що додатками до заяви про відкриття виконавчого провадження, з якою представник АТ «Альфа-Банк» звертався до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., зазначено: виконавчий напис № № 7987 від 21.09.2021 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» та копія довіреності представника АТ «Альфа-Банк». Оригінал кредитного договору №500834210 від 26.06.2020 року у переліку додатків не значиться, що свідчить про те, що приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Парфьонову Г.В. він не надався.

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. надано суду копію кредитного договору №500834210 від 26.06.2020 року, про наявність у нього оригіналу вказано договору суд не повідомлено.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. ухвала суду від 15.06.2022 року залишена без виконання, будь-які повідомлення про неможливість виконання ухвали суду від приватного нотаріуса на адресу суду не надходили.

Таким чином, суд позбавлений можливості пересвідчитися у наявності оригіналу кредитного договору №500834210 від 26.06.2020 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 та встановити його місцезнаходження не виявилося можливим, що в свою чергу підтверджує наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 21.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №7987.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отож, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 21.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №7987 про стягнення з неї на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви до суду, 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову та 454 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 09.11.2021 року, на підставі ст. 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що 21.10.2021 року між нею та адвокатом Балика О.П. було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду № 1 до договору. Орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 7000 грн. Докази, що підтверджують розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розгляду справи, буду надані суду в порядку ст. 141 ЦПК України.

Проте, на час ухвалення рішення ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження сплати грошових коштів на рахунок адвоката Балика О.П. за надання професійної правничої допомоги.

Відтак, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені, а отже відсутні підстави для відшкодуванні таких витрат.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 21.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №7987 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості у розмірі 555 545,69 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1816 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Повний текст заочного рішення виготовлено 06.02.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник