ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 695/2330/18
Провадження № 22-ц/821/783/24
категорія: 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, у складі головуючої судді Середи Л. В., повний текст рішення складено 23 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , із яким вона 19.08.2014 уклала шлюб.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на його майно, спадкоємцями якого є позивач, мати спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця ОСОБА_7 .

Після відкриття спадщини спадкоємці не домовилися між собою про поділ окремих видів майна, які належали ОСОБА_6 , а тому мати спадкодавця ОСОБА_2 відмовилася надавати до нотаріальної контори оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 , що стало причиною відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заявою позивача.

Просить визнати за нею, ОСОБА_8 , у порядку спадкування після смерті її чоловіка право власності на 1/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 1000 кв. м., кадастровий номер :05:008:0041, а також право власності на 183/1000 частини житлового будинку, загальною площею 77,9 кв. м. (житлова площа 48,7 кв. м.) з надвірними спорудами та прибудовами, який розташований по АДРЕСА_1 , право власності на гладкоствольну мисливську рушницю ТОЗ 34 ЕР, 12 калібру № 10506.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_6

ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 19.08.2014 зареєстрували шлюб.

У період шлюбу, 21.01.2015 ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу з ОСОБА_4 , які були посвідчені приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співкак М. А., придбав житловий будинок з прибудовами, надвірними будівлями та спорудам, який розташований в АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку, площею 0,0989 га, кадастровий номер :05:008:0053, яка розташована за тією ж адресою. Умовами вказаних договорів було передбачено, що покупець, яким був ОСОБА_5 , придбав ці об`єкти нерухомості за власні кошти і в особисту власність, про що достеменно було відомо ОСОБА_8 .

Зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у віці 48 років, відкрилася спадщина за законом на майно померлого. Спадкоємцями першої черги є позивач ОСОБА_2 ; син спадкодавця ОСОБА_7 та дружина спадкодавця ОСОБА_1 .

У подальшому відповідач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори по питанню оформлення своїх спадкових прав та 16.04.2018 державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видала свідоцтва про право власності, якими посвідчила, що ОСОБА_1 є пережившою дружиною ОСОБА_6 , який помер, а тому їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчене цими свідоцтвами складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, кадастровий номер :05:008:0053, що розташована за тією ж адресою. Того ж дня державним нотаріусом, як державним реєстратором проведена державна реєстрація права власності на 1/2 частку у праві власності на вказані нерухомі об`єкти.

Крім того, 11.05.2018 державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видані свідоцтва про право на спадщину за законом, якими посвідчено, що спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_1 на 1/3 частку, його син ОСОБА_7 на 1/3 частку та його мати ОСОБА_2 на 1/3 частку відносно майна, яке складається з 1/2 частки у праві власності житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 та 1/2 частки у праві власності земельної ділянки, площею 0,0989 га, за тією ж адресою.

Тобто відповідач ОСОБА_1 отримала два свідоцтва про право на спадщину за законом, яке складається з 1/2 частки у праві власності житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, кадастровий номер :05:008:0053, що розташована за тією ж адресою.

Інша частка вказаного майна, тобто 1/2 частки у праві власності вказаного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, кадастровий номер :05:008:0053, що розташована за тією ж адресою, розділена порівну між спадкоємцями однієї черги.

Вважає, що державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. безпідставно видала свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, оскільки вказані об`єкти були набуті спадкодавцем виключно за кошти, які належали йому особисто, про що зазначалося у договорах купівлі-продажу вказаного майна.

Відтак, вказані свідоцтва видані з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню. Оскільки інші свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно видані з урахуванням неправильного складу спадкової маси, то останні також підлягають скасуванню.

ОСОБА_1 22.10.2018 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання частково недійсними пунктів 1.2 договорів купівлі-продажу в частині придбання нерухомого майна за власні кошти одного із подружжя, а також визнання житлового будинку і земельної ділянки спільною сумісною власність подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що мати її покійного чоловіка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, видані 11.05.2018 за якими нотаріус посвідчила, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_3 , та отримані ОСОБА_1 як частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Оскільки ОСОБА_2 у своїх позовних вимогах посилається на умови п. 1.2 договорів купівлі-продажу житлового будинок та земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_3 то ОСОБА_1 у даній зустрічній позовній заяві просить визнати вказані умови договору недійсними, оскільки вказаний будинок та земельна ділянка були придбані у ОСОБА_4 в період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Зазначає, шо первісний позов ОСОБА_2 не містить спростовування, що спільний бюджет сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_6 складався з їх доходів, а ОСОБА_1 активно приймала участь у придбанні побутової техніки у вказаному будинку, проведення його ремонту, придбання системи опалення, тощо.

Лише після отримання первісного позову вона дізналася про існування умов п. 1.2 договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Позивач за вказаним зустрічним позовом наполягає, що оформленням вказаних договорів займався її чоловік, вона не ознайомлювалася з їх змістом, а самі договори не мають жодного пункту стосовно згоди дружини ОСОБА_1 на придбання її чоловіком ОСОБА_6 нерухомого майна саме в особисту приватну власність за власні кошти та не наведено джерела походження цих особистих коштів.

Наявність умов п. 1.2 зазначених договорів суперечить принципам статей 60, 61, 63 СК України, відповідно до яких кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, оскільки вказане нерухоме майно придбано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період шлюбу, а існування зазначених пунктів договорів купівлі-продажу в частині придбання нерухомого майна за власні кошти одного із подружжя ставить під сумнів її права на 1/2 частку вказаного майна, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із вказаним позовом у якому просить визнати недійсними пункт 1.2 укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договору 21.01.21015 реєстраційний № 63 про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_3 , а саме: в частині того, що вказаний будинок придбавався покупцем ОСОБА_6 за його власні кошти та в його особисту приватну власність.

Визнання недійсним п. 1.1 укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договору 21.01.21015 реєстраційний № 65 про купівлю-продаж земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а саме: в частині того, що вказана земельна ділянка придбавалася покупцем ОСОБА_6 за його власні кошти та в його особисту приватну власність.

Визнати житловий будинок, загальною площею 57 кв. м., з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку, площею 0,0989 га, кадастровий номер № :008:0053, яка розташована по АДРЕСА_3 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, набутого ними під час перебування в шлюбі.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її первісного позову до ОСОБА_1 з підстав, які викладені у зустрічному позові.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати, включаючи сплачений судовий збір за подання зустрічного позову.

Ухвалою суду від 04.12.2019 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом із цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсними свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину, та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання частково недійсним пунктів 1.2. договорів купівлі-продажу в частині придбання нерухомого майна за власні кошти одного з подружжя, а також визнання житлового будинку і земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, об`єднано в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі № 695/2330/18.

03.03.2020 представником ОСОБА_1 , адвокатом Пилипенком Р. Б. подана до суду заява про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 , якою представником позивача, без зміни підстав звернення до суду ОСОБА_1 із вказаними вище позовами внесено уточнення до позовних вимог обох позовних заяв, а саме, окрім вказаних вище позовних вимог, представник ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину майна набутого під час шлюбу із ОСОБА_6 , а саме на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, кадастровий номер :05:008:0053.

Також просить визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, кадастровий номер :05:008:0053 становить 1/2 частини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року уточнені позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , право власності на 1/3 (одну третю) частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 1000 кв. м., кадастровий номер :05:008:0041, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 25.07.2005, серія ЯА 746001.

Визнано за ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 , право власності на 1/12 (одну дванадцяту) частину житлового будинку загальною площею 77.9 кв. м. (житлова площа 48.7 кв. м.) з надвірними спорудами та прибудовами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину задоволено.

Визнано недійсними та скасовано:

- свідоцтво про право власності від 16.04.2018, зареєстроване в реєстрі за № 290, посвідчене державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В., за яким ОСОБА_1 належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться АДРЕСА_3 ;

- свідоцтво про право власності від 16.04.2018, зареєстроване в реєстрі № 291, посвідчене державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В., за яким ОСОБА_1 , належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0.0989 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :05:008:0053;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.05.2018, зареєстроване в реєстрі № 357, посвідчене державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В., за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 (однієї другої) частки у праві власності житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_3 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. 21.01.2015, реєстр № 63;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.05.2018, зареєстроване в реєстрі № 358, посвідчене державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В., за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 (однієї другої) частки у праві власності земельної ділянки загальною площею 0.0989 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М. А. 21.01.2015, реєстр № 65.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя з урахуванням уточнень позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду щодо позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно мотивоване тим, що в оформленні спадкових прав на вказане вище майно відмовлено тільки ОСОБА_1 , яка належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа на вказане майно відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача за первісним позовом у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, з урахуванням обставини щодо розміру часток спадкового майна, позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позову ОСОБА_2 , то суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку встановлено порушення спадкових прав щодо розміру спадкової маси позивача ОСОБА_2 , що є спадкоємцем за законом після смерті свого сина ОСОБА_6 , яка спадщину у встановленому законом порядку прийняла, оскільки дослідженими судом обставинами встановлено безпідставність видачі свідоцтв про право власності від 16.04.2018, на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не навела жодних достатніх підстав недійсності оспорюваних умов договору, а тому такі вимоги є безпідставними. ОСОБА_1 не набуває сумісної власності подружжя щодо цього майна. Справжність підпису позивача на нотаріальних заявах засвідчено приватним нотаріусом, що не може ставитись під сумнів тільки з підстав незгоди ОСОБА_1 із змістом вказаних заяв.

Крім того, в матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що спірний будинок та земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_6 , що не спростовано позивачем за зустрічним позовом, тому суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 березня 2024 року, ОСОБА_1 просила скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування й визнання недійсними свідоцтв, а також в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування й визнання недійсними свідоцтв.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту 1.2 укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договору 21.01.21015 реєстраційний № 63 про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_3 , а саме: в частині того, що вказаний будинок придбавався покупцем ОСОБА_6 за його власні кошти та в його особисту приватну власність, визнання недійсним п. 1.1 укладеного ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договору 21.01.21015 реєстраційний № 65 про купівлю-продаж земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а саме: в частині того, що вказана земельна ділянка придбавалася покупцем ОСОБА_6 за його власні кошти та в його особисту приватну власність.

Визнати житловий будинок, загальною площею 57 кв. м., з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку, площею 0,0989 га, кадастровий номер № :008:0053, яка розташована по АДРЕСА_3 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, набутого ними під час перебування шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна набутого нею під час шлюбу із ОСОБА_6 , а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 , 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_3 .

Визнати, що частка, померлого ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, загальною площею 57 кв. м., з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку, площею 0,0989 га, кадастровий номер № :008:0053, яка розташована по АДРЕСА_3 , становила 1/2 частини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суд першої інстанції є необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що спірний будинок та земельну ділянку вони із ОСОБА_6 купували у розстрочку, оскільки всієї заявленої продавцем суми коштів у ОСОБА_6 та у неї не було.

Після передачі в розстрочку всієї суми коштів за придбання нерухомого майна ОСОБА_5 та продавець ОСОБА_4 підписали два договори купівлі-продажу (будинку та земельної ділянки) від 21.01.2015, де дійсно вказано, що майно придбане за власні кошти спадкодавця та переходили в його особисту власність.

Вказує, що про існування вказаних договорів вона знала лише зі слів чоловіка, проте не знала їх змісту, не надавала згоди на їх укладення, заявлене нею клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи безпідставно було відхилене судом першої інстанції.

Вважає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином джерела походження цих особистих коштів ОСОБА_6 та не з`ясовано питання, звідки у ОСОБА_6 з`явилися грошові кошти на придбання нерухомого майна.

Також зазначала, що вона приймала активну участь у ремонті спірного будинку, що також підтверджували допитані в суді першої інстанції свідки.

Згідно із Звітом суб`єкта оціночної діяльності ПП «Консультант» від 06.09.2021 встановлено ринкову вартість внесених поліпшень в розмірі 153378 грн, що значно перевищує ринкову вартість будинку.

Вважає, що об`єкти нерухомого майна, які набуті в період шлюбу, не можуть вважатися виключно особистим майном спадкодавця, а належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Також вказує, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя покладається на того, хто її спростовує. Вона зауважувала, що в неї були заощаджені власні кошти у еквіваленті 5000 доларів США, які вона надавала чоловіку для купівлі спірного майна.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Згідно з даними Свідоцтва про шлюб (серії НОМЕР_1 від 19.08.2014) ОСОБА_5 та ОСОБА_9 19 серпня 2014 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноші реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис за № 137 (т. 1 а.с. 8, 154).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України, № витягу 9 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його матір`ю зазначена ОСОБА_2 (т.1 а.с. 152).

Згідно з даними копії Свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серії НОМЕР_2 ), останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьком зазначений ОСОБА_5 (т.1 а.с. 153).

Згідно зі Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 9, 159).

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 21.01.2015, укладеного між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), який посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міськрайонного нотаріального округу Співак М. А., зареєстрованого в реєстрі за № 63, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив житловий будинок з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, що відчужується за даним договором, розташований у АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 50-51, 155-156).

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що продаж житлового будинку з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 105500 грн, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору повністю. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий житловий будинок з прибудовам, надвірними будівлями та спорудами (п. 2.2).

Пунктом 1.2 вказаного договору купівлі-продажу будинку визначено, що житловий будинок з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, що відчужується за даним договором придбавається покупцем за власні кошти і в особисту власність.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу відбулася державна реєстрація прав ОСОБА_6 на вказаний будинок, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 32493318 від 21.01.2015 (т.2 а.с. 101-102).

Аналогічні умови зазначені і у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міськрайонного нотаріального округу Співак М. А., зареєстрованого в реєстрі за № 65, відповідно до якого ОСОБА_4 (продавець) продав, а ОСОБА_5 (покупець) купив земельну ділянку, площею 0,0989 га, яка розташована у АДРЕСА_3 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - :05:008:0053, що передбачено умовами п. 1.1, 1.2, 1.3 та 1.5 договору (т.1 а.с. 52-53).

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін вчиняється за 24700 грн, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку (п. 2.2).

При цьому, умовами п. 1.1 вказаного договору купівлі-продажу землі зазначено, що вказана земельна ділянка придбана покупцем за власні кошти та в особисту власність.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу відбулася державна реєстрація прав ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 32493318 (т.2 а.с. 122-123).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М. А. 21.01.2015, зареєстрована в реєстрі за № 60, ОСОБА_1 дає згоду чоловіку ОСОБА_6 на покупку житлового будинку з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 та погоджується, що придбане майно набувається за його власні кошти і будинок з прибудовам, надвірними будівлями та спорудами буде особистою власністю чоловіка (т. 2 а.с. 92).

Згідно із заявою ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М. А., зареєстрована в реєстрі за № 61, ОСОБА_1 дає згоду чоловіку ОСОБА_10 на покупку земельної ділянки площею 0,0989 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_3 та погоджується з тим, що придбане майно набувається за його власні кошти і земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) буде особистою власністю чоловіка (т. 2 а.с. 117 зворот).

16.04.2018 державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видала свідоцтво про право власності, яким посвідчила, що ОСОБА_1 , яка згідно зі Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 19.08.2014 є пережившою дружиною ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчене цим свідоцтвом, складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Співак М. А. 21.01.2015, реєстр № 63 (т.1 а.с. 74).

16.04.2018 державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видала свідоцтво про право власності, яким посвідчила, що ОСОБА_1 , яка згідно зі Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 19.08.2014 є пережившою дружиною ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчене цим свідоцтвом, складається з земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Співак М. А. 21.01.2015, реєстр № 65 (т.1 а.с. 74 зворот).

11.05.2018 державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видала свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дружина ОСОБА_1 на на 1/3 частку; його мати ОСОБА_2 на 1/3 частку та його син ОСОБА_11 на 1/3 частку. Спадщина на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/2 (однієї другої) частки у праві власності житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_3 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Співак М. А. 21.01.2015, реєстр № 63. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна видане ОСОБА_1 . Інші 2/3 частки спадкового майна свідоцтва про право на спадщину ще не видані (т.1 а.с. 85).

11.05.2018 державний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видала свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дружина ОСОБА_1 на 1/3 частку; його мати ОСОБА_2 на 1/3 частку та його син ОСОБА_7 на 1/3 частку. Спадщина на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/2 (однієї другої) частки у праві власності земельної ділянки, загальної площі 0.0989 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Співак М. А. 21.01.2015, реєстр № 65. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна видане ОСОБА_1 . Інші 2/3 частки спадкового майна свідоцтва про право на спадщину ще не видані (т.1 а.с. 85 зврот).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

З апеляційної скарги вбачається, що предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а отже апеляційним судом не переглядається.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону відповідає в оскаржуваній частині.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_2 стверджувала, що житловий будинок з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_3 та земельна ділянка за цією ж адресою були придбані ОСОБА_6 за особисті кошти, а тому на це майно не розповсюджується презумпція спільності майна подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто є особистою приватною власністю.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 755/4532/21 (провадження № 61-9534св22); від 21 червня 2023 року у справі №522/15159/21, від 13 вересня 2023 року у справі №758/3352/18.

Тобто той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 , спростовуючи презумцію спільної сумісної власності подружжя надала суду договір купівлі-продажу будинку від 21.01.2015, що розташований у АДРЕСА_3 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2015 за тією ж адресою.

Зі з змісту вказаних договорів вбачається, що спірні житловий будинок та земельна ділянка придбані покупцем ОСОБА_6 за власні кошти і в особисту власність.

Крім того, позивачем ОСОБА_2 було надано суду дві заяви ОСОБА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Співак М. А., згідно з якими ОСОБА_1 дала згоду чоловіку ОСОБА_6 на покупку будинку з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,0989 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться по АДРЕСА_3 та погоджується з тим, що придбане майно набувається за його власні кошти та буде особистою власністю чоловіка.

Оскаржуючи в зустрічному позові вказані пункти договорів, ОСОБА_1 посилалась на те, що їй про такі пункти не було відомо, що вказані заяви вона не підписувала, отримувала дохід у вигляді заробітної плати та провела значні поліпшення у будинку.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 не доведено свою безпосередню участь у придбанні вказаного майна, що вона не підписувала заяви про надання згоди чоловіку ОСОБА_6 на купівлю будинку та земельної ділянки, що вона зверталась до правоохоронних органів з цього приводу, не надавала висновків почеркознавчих експертиз в підтвердження факту підробки її підпису.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 заощаджених власних коштів у еквіваленті 5000 дол США, і що саме їх вона надавала чоловіку для купівлі спірного майна, не підтверджені доказами у справі.

На ряду з цим, справжність підпису позивача на даних заявах засвідчено приватним нотаріусом, що не може ставитись під сумнів тільки з підстав незгоди ОСОБА_1 із змістом вказаних заяв.

Тобто суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не навела жодних достатніх підстав недійсності оспорюваних умов договору, а тому такі вимоги є безпідставними.

У ч. 1 ст. 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту ст. 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

При посиланні на вимоги ст. 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановлено, що у спірному майні були проведені ремонтні роботи, проте відсутні підстави вважати, що після проведеного ремонту відбулося значне перетворення об`єкта нерухомості.

Крім того, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а Звіт про оцінку вартості поліпшень будинку проведено станом на 06.09.2021, тобто враховуючи період протягом більш ніж чотири роки після смерті спадкодавця, без зазначення коли і які саме поліпшення були здійснені в період спільного сумісного проживання подружжя.

Отже, подані докази не підтверджують, що саме видатки ОСОБА_1 та її трудова участь мали вирішальне значення у збільшення вартості спірного майна.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела, що майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, тобто її затрат, на підставі чого відсутні підстави для визнання спірного майна за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За вищевикладених обставин є вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не набуває сумісної власності подружжя щодо спірного майна.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Колегія суддів також погоджується із судом першої інстанції про наявність підстав для висновку, що спірний будинок та земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_6 , порушення спадкових прав щодо розміру спадкової маси позивача ОСОБА_2 , що є спадкоємцем за законом після смерті свого сина ОСОБА_6 , яка спадщину у встановленому законом порядку прийняла та відповідно наявність підстав для визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на 1/3 частки у праві власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, загальною площею 0,0989 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , видане ОСОБА_1 .

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено в апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 липня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков