Справа № 234/1368/22
Провадження № 2/202/2423/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року представник позивача, адвокат Нещерет О.С., звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з цим позовом.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

08.03.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із квитанціями про сплату судового збору та витягом зі звіту про оцінку майна.

Ухвалою судді від 13.03.2024 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 є власником 23/30 часток квартири АДРЕСА_1 .

Зазначене підтверджується договором дарування 3/10 часток квартири, посвідченим 10.04.2012 року державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., зареєстрованим в реєстрі за номером 1-1084, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №206566363 від 10.04.2020 року; договором купівлі-продажу 14/30 часток квартири, посвідченим 21.10.2012 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1592, витягом в Державного реєстру речових праві на нерухоме майно про реєстрацію права власності №228947498 від 21.10.2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 7/30 часток цієї квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 01.10.2007 року, виданим відділом по обліку та розподілу житлової площі виконкому Краматорської міської радим, зареєстрованим у Краматорському міському БТІ за номером 17806363 від 20.02.2008 року.

Представник позивача зазначив, що вартість квартири становить 218 400 грн.

Квартирою фактично користується і сплачує комунальні послуги, утримує її позивач. Відповідач не бере участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг; в квартирі не мешкає. Позивач зазначає, що спільне користування та володіння з відповідачем квартирою є неможливим, частка відповідача у квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, а припинення права власності відповідача на частку квартири, на думку позивача, не завдасть йому істотної шкоди як співвласнику.

Тому представник позивача просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 7/30 часток квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/30 часток цієї квартири, стягнувши з останньої на користь ОСОБА_2 вартість цієї частки квартири в розмірі 50 960 грн.

Представник позивача, адвокат Нещерет О.С., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся; на адресу суду повернувся поштовий конверт із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.10.2007 року, виданого відділом по обліку та розподілу житлової площі виконкому Краматорської міської ради, зареєстрованого у Краматорському міському БТІ за номером 17806363 від 20.02.2008 року, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у рівних частках, по 7/30, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2008 року.

Відповідно до договору дарування 3/10 часток вказаної квартири, посвідченого 10.04.2012 державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1084 та відповідно до договору купівлі-продажу 14/30 часток квартири, посвідченого 21.10.2012 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1592, позивач ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 в зазначених розмірах.

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 останній зареєстрований у вказаній квартирі.

Згідно з витягу зі звіту про оцінку майна, виготовленого ФОП ОСОБА_5 від 05.01.2022 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 218 400 грн.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 в цій квартирі не проживає, його частка в квартирі є незначною, тому позбавлення права власності відповідача на 7/30 часток квартири не завдасть йому істотної шкоди.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України та частини 1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд у п. 36 справи «Андрій Руденко проти України» зауважив, що той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу.

Рішенням Європейського суду з прав людини було встановлено порушення національними судами статті 1 зазначеного протоколу: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що спірна квартира належить сторонам справи на праві спільної часткової власності, де відповідачеві ОСОБА_2 належить 7/30 часток квартири.

Статтею 365 ЦК України регламентується питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Про зазначене йдеться у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №908/1754/17.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз.3, 4 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Крім того, в окремих випадках суд може,враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема,це може мати місце,якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо.

При цьому, як зазначається в постанові Верховного Суду України від 15.07.2016 року у справі №6-1599ц16, тягар доказування,що частка відповідача є незначною і вона не може бути виділені в натурі, несе позивач.

Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням встановлених обставин і відповідних ним правовідносин, суд вважає, що позивачем не доведено, не надано доказів, що припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї, та не буде непропорційним втручанням у право власності відповідача.

Дійшовши такого висновку, суд враховує, що згідно копії паспорта відповідача, доданої до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою: АДРЕСА_2 . Водночас позивачем не доведено, не надано доказів, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі.

Крім того, позивачем всупереч вимогам ст. 365 ЦК України не внесено на депозитний рахунок суду вартість спірної частки квартири.

Не приймається судом до уваги, в розумінні ст. 78 ЦПК України, витяг зі звіту про оцінку майна, виготовлений ФОП ОСОБА_5 , щодо вартості квартири, оскільки він не є висновком експерта, попередженого про кримінальну відповідальність. Крім того, дійсна вартість квартири має бути встановлена на час розгляду справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку з його недоведеністю.

Судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.