Справа № 643/8719/24
Провадження № 2/643/4020/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Замікула Б.С., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

07.08.2024 адвокат Ігнатов Дмитро Іванович із використанням системи «Електронний суд» звернувся до Московського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який зареєстрований 15.11.2013 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1124.

Одночасно представник позивача у позовній заяві просить відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення по справі, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Суд, перевіривши позовну заяву на її відповідність вимогам ЦПК України, вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору у такому розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Як визначено ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у ч.1 ст. 136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3 ст. 136 ЦПК України).

Положенням ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизовано умови відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, однак ключовою підставою для відстрочення є визначення майнового стану сторони.

Відтак, наведені норми передбачають право суду, а не обов`язок щодо відстрочення від сплати судового збору. При цьому, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» йдеться, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції. Понад те, у вказаному рішенні ЄСПЛ вказав, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (§ 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником обставини не можуть бути єдиною необхідною підставою для відстрочення від сплати судового збору, оскільки визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Зокрема, вказані обставини можуть бути підтверджені: довідкою з територіального органу Державної податкової служби України щодо отриманого позивачем загального розміру доходу за календарний рік; документами на підтвердження статусу малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище; отриманням допомоги по безробіттю; довідкою про склад сім`ї; наявністю на утриманні непрацездатних членів сім`ї; банківськими документами про відсутність на рахунку коштів тощо.

Однак, до позовної заяви не долучено документального підтвердження майнового стану позивача, що виключає можливість суду вирішити питання про відстрочення позивача від сплати судового збору.

Окрім цього суд зазначає, що 26.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» від 27.04.2021 № 1416-IX.

Відповідно до ч. 6, ст. 43 ЦПК України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з ч.7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Проте, представник позивача, звертаючись до суду із позовом через систему «Електронний суд», не надав доказів надсилання листом з описом вкладення копій поданих до суду документів відповідачу.

Відтак, позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст. 175, 177 ЦПК України.

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 08.08.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

Отже, подана позовна заява з додатками повинна бути додатково направлена за адресою реєстрації місця проживання відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, суд доходить висновку про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу часу, необхідного для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Встановити десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити, що у разі неусунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Б.С. Замікула