Провадження № 2-др/638/54/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря Гасан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова заяву представника ОСОБА_1 адвоката Чижиченко О.Є. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся представник ОСОБА_1 із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебувала вказана цивільна справа, у якій 06.02.2023 року постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення по справі за позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Допущено поворот виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 року, шляхом відновлення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявник не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №638/14775/17, суд дійшов наступного.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення, заявниця просила вирішити питання щодо повороту виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,3 кв.м. житловою площею 35,6 кв.м., яка розташована на першому поверсі 5 поверхового будинку.

Інших вимог у заяві ОСОБА_1 не ставилось.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Крім того, згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України (в ред. 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Встановлено, що судом постановлено ухвалу від 06.12.2023 року про задоволення заяви в межах її прохальної частини та на підставі доданих до заяви доказів.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що під час постановлення ухвали судом розглянуті всі вимоги заявника, зазначені в заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надали сторони, відповідність цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено судове рішення, не вбачається підстав, встановлених законом за наявності яких суд має ухвалити додаткове рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 270, 353 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Чижиченко О.Є. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: