САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2355/24
Провадження №2-н/726/686/24
УХВАЛА

10.09.2024 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Байцар Л. В. , розглянувши заяву представника заявника товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» - ОСОБА_1 , боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу судового наказу за вимогами про стягнення заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів, -

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2024 року представник заявника товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» - Тісногуз Степан Іванович через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вище вказаною заявою та просив видати судовий наказ про солідарне стягнення з боржників заборгованість за наданні житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що боржники, як мешканці будинку за адресою АДРЕСА_1 є індивідуальними споживачами наданих заявником послуг з вивезення побутових відходів відповідно до умов договору, розміщеному на офіційному сайті ТОВ "Укрвторресурси - Буковина" за посиланням: https://uvrbuk.com.ua/dogovir.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Частиною третьою ст. 163 ЦПК України визначено перелік документів, які додаються до заяви про видачу судового наказу , при цьому ст. 169 ЦПК України передбачено, що після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Отже, з системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що при зверненні до суду з даною заявою заявник повинен долучати до заяви її копії та копії доданих до неї документів відповідно до кількості боржників, натомість до вказаної заяви таких копій не додано.

Оскільки заявник звернувся до суду з використанням системи «Електронний суд», слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Натомість матеріали заяви не містять відомостей щодо наявності у боржників зареєстрованих офіційних електронних адрес, а тому положення ч. 4 ст. 163 ЦПК України в даному випадку застосуванню не підлягають.

Так, ч.5, ч. 6 ст. 43 ЦПК України передбачено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

При цьому, ч. 7 ст. 43 ЦПК України регламентовано, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Отже, за загальним правилом, звертаючись до суду із процесуальними документами в електронній формі, учасники процесу, якими відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні є заявник та боржник, зобов`язанні долучати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Окремо слід також звернути увагу на додані до заяви копії документів, які відповідно до ч. 4 ст. 90 ЦПК України мають бути засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема за змістом ч. 5 ст. 90 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він є виконавцем послуги з поводження з побутовими відходами на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.12.2020 р. № 602/27 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів на окремих територіях м. Чернівців», додатку 2 до рішення виконавчого комітету міської ради 11.12.2020 №602/27 «Території надання послуги з вивезення побутових відходів в м. Чернівцях товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина».

Разом з тим, із вказаного Додатку №2 не вбачається, що ТОВ «Укрвторресурси-Буковина» уповноважений на надання послуг з вивезення побутових відходів за адресою місця проживання боржників ( АДРЕСА_1 ).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Крім того судом встановлено, що заявником було додано ту ж саму квитанцію про сплату судового збору, що і до раніше повернутого судом наказу, відповідно до ухвали від 24.07.2024 у справі №726/1983/24.

Заяву у справі №726/1983/24 було повернуто заявнику, при цьому судовий збір сплачений за подання заяви та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України і заявнику в порядку, установленому законом, не повертався.

Положеннями ч. 5 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Таке законодавче визначення передбачає, що заявник, коли подає повторно заяву, має сплати судовий збір за її розгляд і не вправі використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до раніше поданої заяви, яку суд залишив без розгляду (або повернув позовну заяву).

Вищезазначене правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 1540/3297/18.

Отже, квитанція №1035 від 26.06.2024 року про сплату судового збору в розмірі 242,24 грн. не може бути прийнята судом як документ про сплату судового збору за подання цієї заяви.

Суд зазначає, що повторно поданий той самий платіжний документ про сплату судового збору не є належним доказом сплати цього платежу за подання заяви.

Із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявнику слід відмовити у видачі судового наказу.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 10, 163, 177, 185, 258, 260, 272, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Укрвторресурси-Буковина» - представник - Тісногуз Степан Іванович, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу судового наказу за вимогами про стягнення заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. В. Байцар