Справа № 715/2313/24
Провадження № 2-з/715/2/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року селище Глибока

Суддя Глибоцького районного суду Чернівецької області Маковійчук Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

До суду, до пред`явлення позову, надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_2 існують боргові зобов`язання, так як останній позичив у нього значну суму кошті, зокрема, 75 000 доларів США, однак, вказаний борг не повернув.

Зазначає, що він має намір звернутися до суду із позовом для захисту свого порушеного права, а тому просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок загальною площею 177,20 кв.м, житловою 74,80 кв.м та земельну ділянку площею 0,0524 га кадастровий номер :02:001:0335, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,0524 га кадастровий номер :02:001:0334, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в с. Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом в становлено, що заявник ОСОБА_3 має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 177,20 кв.м, житловою 74,80 кв.м та земельної ділянки площею 0,0524 га кадастровий номер :02:001:0335, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0,0524 га кадастровий номер :02:001:0334, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в с. Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області.

Крім того, судом встановлено, що майно, на яке заявник просить накласти арешт та заборонену щодо нього вчиняти будь-які реєстраційні дії, що належить ОСОБА_2 , є предметом іпотеки за договором № 1950 від 24.11.2023, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в забезпечення виконання зобов`язань в сумі 90 000 доларів США, строк виконання основного зобов`язання 01.06.2024 року.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" N 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 6,7 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі N 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Очевидним є те, що зміст договору іпотеки є підтвердженням відсутності у ОСОБА_2 можливості розпорядитися житловим будинком та земельними ділянками у встановленому законом порядку в силу обтяження за договором, відтак, суд вважає, що арешт та заборона на вчинення дій адресовані третім особам, які не є учасниками справи.

Отже, накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості та заборона здійснення реєстраційних дій щодо нього впливає на майновий інтерес іпотекодержателя цього майна ОСОБА_4 , який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна в установленому законом порядку, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 149-153, 157, 258-261 ЦПК України,,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: