Справа № 307/1449/15-ц
Провадження № 22-ц/4806/837/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

04 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Мацунича М.В.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетарчук Інна Віталіївна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року, ухвалене суддею Гримут В.І. в справі за позовом прокуратури Тячівського району в інтересах держави в особі Усть-Чорнянської селищної ради до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

встановив:

У квітні 2015 року прокуратура Тячівського району в інтересах держави в особі Усть-Чорнянської селищної ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року позов задоволено.

Внесено зміни до п. 8 договору оренди земельної ділянки від 12.06.2007 укладеного між Усть-Чорнянською селищною радою та ОСОБА_1 , площею 0,8355 га, який 12.06.2007 зареєстрований у Тячівському відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» за №-002 та викладено його у такій редакції: «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 13 426,49 грн в рік». Вирішено питання щодо судового збору.

15 липня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетарчук І.В., подав апеляційну скарну на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року.

Водночас адвокат Тетарчук І.В. просить поновити строк на подання апеляційної скарги, мотивуючи поважність причин його пропуску тим, що суд першої інстанції не надсилав ОСОБА_1 ухвали про відкриття позовного провадження, позовної заяви, судових викликів та оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим той не був повідомлений про розгляд справи. Із матеріалами справи та оскаржуваним рішенням суду представник ознайомилася лише 17 червня 2024 року, тому вважає, що строк на подання апеляційної скарги має бути поновлено.

Перевіривши матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетарчук І.В., необхідно відмовити у зв`язку з наступним.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Водночас виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2015 року було відкрито провадження в справі та направлено копію позовної заяви і ухвали на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ). Вказана адреса відповідачем була зазначена в договорі оренди від 12.06.2007.

Однак, поштовий конверт повернувся без вручення адресату на адресу суду з відміткою «за закінченням зберігання».

Судом першої інстанції було направлено до Деснянського РВ ГУДМС України в м. Києві запит щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді Деснянського РВ ГУДМС України в м. Києві №4/вн.27 від 03.06.2015 ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ніколи не був зареєстрованим.

За повідомленням ГУДМС України в м. Києві №1-16/вх 5079-15 від 09.07.2015 ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та 26.06.2012 знятий з реєстраційного обліку в Київську область, Бориспільський район, с. Мала Олександрівка.

За повідомленням Бориспільського РВ ГУ ДМС України в Київській області №17/6904 від 23.07.2015 ОСОБА_1 зареєстрованим по м. Бориспіль та району не значиться.

Оскільки, вжитими судом заходами не було встановлено місце реєстрації відповідача, в газеті «Голос України» було розміщено оголошення про виклик в судове засідання.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року направлялося відповідачу.

Крім того, згідно Єдиного реєстру судових рішень, повний текст судового рішення було надіслано судом 02 жовтня 2015 року та оприлюднено 07 жовтня 2015 року і рішення суду набрало законної сили 16 листопада 2015 року.

Проте, апеляційна скарга подана до суду через засоби поштового зв`язку 15 липня 2024 року, тобто після спливу річного строку з дня складення повного тексту судового рішення.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надсилалися процесуальні документи за останнім відомим місцем проживання, тобто на адресу АДРЕСА_2 , є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку в 2012 і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає місце свого проживання АДРЕСА_3 .

З огляду на вказане, слід дійти висновку, що судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону, належним чином повідомлялося ОСОБА_1 про розгляд справи. Інших доводів, які б давали апеляційному суду підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, відповідачем не надано.

Про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не заявляв.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що в разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не є переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Водночас особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із суттєвим пропуском строку, передбаченого статтею 354 ЦПК України. Вказана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав скаржником і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Таким чином скаржником не наведено та не долучено до апеляційної скарги доказів наявності поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року.

Вказана апеляційна скарга подана до Закарпатського апеляційного суду після закінчення строків, установлених законодавством, і підстави, наведені у апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можна визнати поважними, оскільки вони не свідчать про існування об`єктивних перешкод у своєчасному поданні скаржником апеляційної скарги й не виправдовують значний (9 років) пропуск процесуального строку на її подання.

А звідси, колегія суддів враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана більше як через рік з моменту складення повного тексту судового рішення, та у зв`язку з відсутністю передбачених ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстав для поновлення строку, у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетарчук Інна Віталіївна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді