Номер провадження: 22-ц/813/1888/24
Справа № 2/1513/619/2012
Головуючий у першій інстанції Тюмін О.Г.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Лозко Ю.П., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

скаржник ОСОБА_3

представник скаржника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 11 травня 2012 року, ухвалене у складі судді Тюміна О.Г., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності

встановив:

Позивач звернувся до Кілійського районного суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями , розташованого по АДРЕСА_1 дійсним та визнання її права власності на зазначений будинок. Позивач, яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в позовній заяві зазначає , що 11.01.2011 року вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу належного відповідачу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Відповідно до укладеного договору вона сплатила відповідачу узгоджену ціну , а відповідач передала житловий будинок в її користування та володіння. На підтвердження виконання умови договору купівлі-продажу в частині оплати предмету купівлі-продажу відповідач надала розписку про розрахунок за придбаний будинок. Також з відповідачем вони домовились укласти нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу. На цей час нотаріально посвідчений договір ними не оформлений в зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від його укладення.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11 травня 2012 рокупозов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку , розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 11.01.2011 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 . Визнано право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що оскільки в судовому засіданні встановлено , що сторони домовилися щодо усіх істотних умов купівлі продажу нежитлової будівлі , позивачем виконана умова оплати товару, а відповідачем умова передачі товару, але відповідач ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору , є підстави для визнання договору дійсним та визнання права власності позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не мав права визнавати дійсним договір котрий підлягав нотаріальному посвідченню таобов?язковій державні реєстрації із подальшим визнанням права власності за позивачем чи грубо порушив приписи чинного законодавства. 3 урахуванням положень ст. 16, 182, 640 ЦК визначена ч.2 ст.220 ЦК можливість визнання договору дійсним поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, і не підлягають державній реєстрації; визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов?язковій державній реєстрації, а тому ч.2 ст.220 ЦК до спірних правовідносин не застосовується.Отже фактично Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11.05.2012 року по справі № 2/1513/619/2012 принято незаконне рішення. Щодо порушених прав заявника, ОСОБА_6 є спадкоємцем першої черги за ОСОБА_7 (відповідачка) та після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник вважав що вступив у спадщину на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 3сестрою ( ОСОБА_8 донька відповідачки, мати позивачки) спадкове майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Після смерті сестри Заявник вирішив оформити спадщину на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , але при перевірці права власності на будинок, йому стало відомо про те, що власником будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 є виключно ОСОБА_1 . Право власності оформлено на підставі Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 11.05.2012 року по справі No 2/1513/619/2012. Фактично внаслідок прийняття незаконного рішення суду, Заявник втратив право на отримання частини майна у спадщину після смерті власної матері, а майно внаслідок незаконного рішення та сумнівного правочину відійшло в повному обсязі до ОСОБА_9 . Відповідно до ст. 352 ЦК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов?язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Заявник не знав про прийняте судове рішення (не приймав участь у розгляді справи), не знав про сумнівний договір купівлі-продажу який укладався від імені його матері, та про нього (рішення суду) дізнався в травні 2023 року, лише після того, як отримав інформацію про те що майно зареєстровано за позивачкою на підставі рішення суду, яке оскаржується.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Провадження у справі Одеським апеляційним судом було відкрито щодо апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене 11 травня 2012 року, яка подана апелянтами 11.07.2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалене 11 травня 2012 року, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення 11 липня 2023 року, тобто після спливу майже дев`яти років з дня ухвалення рішення.

В апеляційній скарзі адвокат Лялін В.Ю. зазначав, що ОСОБА_3 не знав про прийняте судове рішення, оскільки не приймав участь у розгляді справи,у зв`язку з чим йому було не відомо про ухвалення оскаржуваного рішення, про яке ОСОБА_3 стало відомо лише у травні 2023 року.

Однак, згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 розпорядилась своїми правами та за життя не оскаржувала вказане судове рішення (а.с.19).

Також встановлено, що ОСОБА_3 є правонаступником відповідачки, яка не скористалась своїми правами за життя і на нього поширюються як права так і усі обов`язки по дотриманню строку звернення до суду для оскарження судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, яка не містить будь-яких доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та не наводить суду виниклих обставин внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Суд вважає, що звернення з заявою про перегляд рішення суду повинно відбуватись в межах процесуального закону який діяв в 2012 році тобто на момент ухвалення судового рішення.

Також суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

У зв`язку з чим перегляд чинного рішення суду, постановленого у травні 2012 року, тобто більше десяти років тому, є порушенням принципу правової визначеності в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга подана після спливу встановленного цивільно процесуальним законом строку апеляційного оскарження з дня складення повного тексту судового рішення та відсутністю доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, оскільки провадження у справі за апеляційної скаргою ОСОБА_4 відкрито помилково, то його необхідно закрити, що не позбавляє апелянта права на повторне звернення за наявності доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Керуючись ст.ст.358, 362, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 11 травня 2012 року - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного

судового рішення.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді: Ю.П. Лозко

Н.В. Стахова