Справа № 643/369/24
Провадження № 2-о/643/116/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О. В., перевіривши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

15 січня2024 року представник заявників адвокат Діденко В. Є. звернувся до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з заявою, у якій просить:

-встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Фамагуста, Республіка Кіпр, дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_3 у батьків: мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство Україна, батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство Республіка Казахстан.

Заява подана у порядку окремого провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року у справі № 643/369/24 заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків шляхом подання:

-документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону,

-належним чином засвідчених копій усіх сторінок паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ,

-належним чином засвідчених копій усіх сторінок паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 ,

-належним чином засвідчених копій усіх сторінок паспорту громадянина Казахстану для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 з перекладом на українську мову, здійсненого відповідно до вимог чинного законодавства України,

-інших документів на підтвердження актуальної адреси місця проживання заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

-зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Копію ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року у справі № 643/369/24 направлено представнику заявників адвокату Діденку В. Є.

17 січня 2024 року представник заявників адвокат Діденко В. Є. отримав копію вищевказаної ухвали суду, що підтверджується відповідними довідками.

23 січня2024 року представник заявників адвокат Діденко В. Є. звернувся до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з заявою про усунення недоліків. До заяви долучено квитанцію про сплату судового збору, ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1154113 від 21.12.2023, відскановану копію заяви про усунення недоліків, фотокопію паспорта громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон, скріншот з додатку «Дія», фотокопія паспорта Громадянина України ОСОБА_1 , фотокопія паспорта громадянина Казахстану ОСОБА_5 , квитанцію № 486920 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС заінтересованої особи.

Так, у заяві про усунення недоліків, представник заявників, зокрема, зазначає, що переклад паспорту не має сенсу, так як сторінки містять лише печатки про перетин кордонів, а також про те, що інших документів на підтвердження актуальної адреси заявників не існує, доказів, які не можуть бути подані разом із заявою, не існує.

В ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року у справі № 643/369/24 судом викладено положення ст. 316 ЦПК України, згідно з якими заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Та, з урахуванням долучених до заяви документів, з огляду на положення ст. 177, 316 ЦПК України, судом зазначено про відсутність у матеріалах заяви документів на підтвердження місця проживання заявників станом на день звернення до суду з цією заявою.

В ухвалі суду від 16 січня 2024 року, з урахуванням положень ч. 2 ст. 185 ЦПК України, позивачеві зазначений спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання вищевказаних документів, як документів, підтверджуючих підсудність справи Московському районному суду м. Харкова.

Судом встановлено, що фотокопії паспортів заявників містять дуже багато штампів про перетин кордонів різних країн, проте не містять жодного штампу держави Україна.

Відтак, судом встановлено, що заявники у період, зокрема, після народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , як про те зазначають заявники, по день звернення з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, до суду до України не заїжджали.

Отже, судом встановлено, що заявники не перебувають на території України.

Місце проживання фізичної особи згідно з Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

Слід зазначити, що у паспорті громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серія та номер НОМЕР_1 ), відсутні відомості про реєстрацію місця проживання останньої у с. Сміле Слов`яносербського району Луганської області, як про те зазначається у довідці від 27.08.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи заявниці.

Також у паспорті відсутня друга фотографія ОСОБА_1 , яка, згідно з чинним законодавством України, вклеюється при досягненні 25-річного віку.

З урахуванням зазначених в ухвалі суду від 16 січня 2024 року недоліків заяви та заяви представника заявників про усунення недоліків, суд вважає, що недоліки заяви не усунуто, документів на підтвердження місця проживання заявників станом на день звернення до суду з цією заявою на території Салтівського району м. Харкова не надано.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55,124), а статтею 18 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції.

Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Тому, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції, а також дотримання заявником вимог, передбачених ст. 175, 177, 318 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд встановив відсутність доказів реєстрації місця проживання ОСОБА_1 на території України та відсутність доказів перебування обох заявників на території України.

Отже, суд позбавлений можливості прийняти заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до розгляду, оскільки її прийняття до провадження не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, що зумовить у подальшому розгляд такої справи з порушенням норм права.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що недоліки заяви не усунені, враховуючи вимоги ст. 185 ЦПК України, заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважається неподаною та підлягає поверненню.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, у порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Одночасно суд зазначає, що представник заявників, звертаючись до Верховного Суду з клопотанням про підсудність справи за такою заявою, у разі наявності для того підстав згідно з ч. 2 ст. 316 ЦПК України, має право клопотати про розгляд справи у суді за місцем свого проживання, здійснення адвокатської діяльності, що узгоджується з висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 990SCCV/12/23 (провадження № 61-152вп23), від 14 листопада 2023 року у справі № 990SCCV/26/23 (провадження № 61-203вп23), від 10 січня 2024 року у справі № 990SCCV/1/24 (провадження № 61-3вп24).

Керуючись ст. 185, 260, 294, 316, 354 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, повернути представнику заявників.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Роз`яснити, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. В. Осадчий