Провадження № 2/638/751/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.

при секретарі Рєзнік І.П.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сагайдак Е.С. у грудні 2021 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпекита згідно прохальної частини позову просить суд: 1) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 69209, 48 грн.; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 26777, 52 грн., величину втрати товарної вартості автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 у розмірі 16592, 60 грн., відшкодування витрат на проведення дефектовки автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 у сумі 1296, 00 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000, 00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q5, р/н НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , винуватця ДТП, та автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який є потерпілою стороною. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Харківська муніципальна страхова компанія», до якої і звернувся позивач 28.09.2020 з повідомленням про ДТП.

ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» для оцінки завданої майнової шкоди внаслідок ДТП власнику автомобіля Toyota Camry було залучено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , який оглянув автомобіль та склав документи. 24.11.2020 позивач звернувся до страхової компанії із заявою здійснення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Згідно звіту №ЕВ 846/20 від 28.10.2020, складеного за результатами оцінки матеріального збитку, яка проводилась на замовлення позивача, величина матеріального збитку складає 140802, 08 грн. (без ПДВ); вартість відновлювального ремонту (без врахування фізичного зносу вузлів і деталей) складає 124209, 48 грн.(без ПДВ), величина втрати товарної вартості автомобіля складає 16592, 60 грн. Відповідачем, ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», було частково відшкодовано позивачу 55000, 00 грн. Відповідно до полісу №ЕР-178734400 страховий ліміт складає 130000, 00 грн., розмір франшизи 0, 00 грн. Таким чином, страхова компанія повинна щн доплатити позивачу суму майнової шкоди у розмірі 69209,48 грн. (124209,48 грн.-55000грн.). Для відновлення автомобіля Toyota Camry власником було витрачено 150987, 00 грн., що підтверджує акт відновлювальних робіт №23.01/236. Тобто, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума відшкодування майнової шкоди у розмірі 26777, 52 грн. (150 987,00 грн. - 124209,48 грн.), а також втрата товарної вартості автомобіля у розмірі 16592, 60 грн.

Окрім того, стягненню з відповідача ОСОБА_2 підлягає вартість проведеної дефектовки автомобіля Toyota Camry у розмірі 1296, 00 грн. Відсутність автомобіля змусило позивача змінити нормальний ритм життя, він не міг ним користуватися при численних побутових потребах, мав труднощі у відвідуванні парків та природи; позивач є інвалідом ІІІ групи, а тому вказані обставини суттєво впливали на стан його здоров`я та важко переносились. Позивач змушений був користуватися в умовах пандемії громадським транспортом, чим ставив під загрозу своє життя та здоров`я. З урахуванням глибини моральних страждань, значних додаткових зусиль для нормалізації свого життя, позивач вважає, що моральна шкода має бути оцінена у розмірі 50000, 00 грн. та стягнута з ОСОБА_2 . З наведених підстав просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» відповідно полісу №ЕР-178734400. 28.09.2020 позивач звернувся до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» для оцінки завданої майнової шкоди внаслідок ДТП та суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 здійснив огляд автомобіля та склав відповідні документи. Позивач зазначає, що у вказаному висновку були зафіксовані пошкодження автомобіля Toyota Camry, перелік запасних частин, яких саме невідомо, що свідчить про безпідставне стягнення коштів. Після останнього страхового платежу, позивачем не здійснено ніяких дій, наприклад щодо надіслання листів, досудових вимог, письмових претензій про недоплачену суму страхового відшкодування. За існуючою практикою Верховного Суду, якщо у заподіювача шкоди є діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілий має звернутись до страхової компанії винуватця ДТП за страховим відшкодуванням. Позивач зазначає, що на відновлення автомобіля Toyota Camry було витрачено 150987, 00 грн., що є хибним, оскільки відсутній оригінал квитанції про сплату коштів. Позовні вимоги суперечливі та незрозумілі, наявний сумнів у їх законності, а також твердження, що позивач бажає вирішити свої фінансові питання чи своїх контрагентів у вигляді СТО ФОП ОСОБА_4 за рахунок відповідача без належних на те підстав. У звіті про оцінку автомобіля невірно розрахована сума, яка підлягала відшкодуванню за рахунок страхової компанії; витрати на транспортування, експертизу, дефектовку підлягають відшкодуванню страховою компанією. Позивач з незрозумілих причин сплатив вартість ремонту автомобіля у розмірі 150987, 00 грн., хоча пошкодження автомобіля були оцінені у 124209, 48 грн. Відповідач вважає ціни СТО та вартість ремонту умисно завищеними та необґрунтованими; позивач не провів авто товарознавчу експертизу. Акт №23.01/236 від 23.01.2021 на замовлення позивача, який визначив розмір збитку 150987, 00 грн. є недостатнім доказом для підтвердження розміру збитку. Величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), тобто позивач хоче двічі стягнути вказану суму грошових коштів. Страховиком було порушено вимоги законодавства при визначенні розміру страхового відшкодування, а тому на відповідача не може бути покладено обов`язок відшкодування вартості відновлювального ремонту. Витрати на дефектовку та доставлення на неї пошкодженого автомобіля не пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля, а тому стягненню не підлягають. Також позивачем не надано розрахунку розміру моральної шкоди, незрозуміло з яких міркувань він виходив, визначаючи його та не надав жодного доказу на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сагайдак Е.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія», в судове засідання свого представника не направив, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву чи будь-яких письмових заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило.

Суд, дослідивши доводи сторін процесу, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, об`єктивно оцінивши докази, представлені в матеріалах справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи по суті судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , що підтверджує свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

26.09.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q5, р/н НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Audi Q5, р/н НОМЕР_2 , у м. Харкові на перехресті вул. Новгородська та Динамівська, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , який зупинився попереду.

Згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2020 року по справі №638/13876/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 у період часу з 04.12.2019 по 03.12.2020 включно була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Харківська муніципальна страхова компанія», про що свідчить поліс №ЕР-178734400 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (дата реєстрації Договору 03.12.2019).

Згідно вказаного полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000, 00 грн., а за шкоду, заподіяну майну, становить 130000, 00 грн.; розмір франшизи 0, 00 грн.

28.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, додавши схему дружньо-транспортної пригоди та фотознімки, копію полісу, копію паспорту та картки платника податків, копію свідоцтва транспортного засобу, копію посвідчення водія.

Матеріли справи містять також заяву ОСОБА_1 , адресовану ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», про виплату страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26.09.2020за участю транспортного засобу Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Audi Q5, р/н НОМЕР_2 , під керуваннямводія ОСОБА_2 .

Згідно звіту №ЕВ 846/20 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складеного 28.10.2020 суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 за договором про проведення оцінки вартості матеріального збитку, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 : вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , 2017 року випуску, складає 140802, 08 грн.(без ПДВ); вартість відновлюваного ремонту автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , 2017 року випуску, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей ,на момент проведення дослідження, становить 124209, 48 грн.(без ПДВ); ринкова вартість автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , 2017 року випуску, до моменту ДТП становить 705420, 72 грн.; величина втрати товарної вартості автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , 2017 року випуску, становить 16592, 60 грн.

Також, матеріали справи містять протокол огляду колісного транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_5 , підписаного також власником транспортного засобу ОСОБА_1 .

Згідно акту відновлювальних робіт (надання послуг) №23.01/236 від 23.01.2021, загальна сума вартості робіт, включаючи вартість запасних частин, складає 150987, 00 грн. Акт підписано замовником ОСОБА_1 з однієї сторони та виконавцем СПД ФО ОСОБА_4 з іншої сторони про те, що всі роботи були виконані якісно в повному обсязі. Сторони претензій один до одного не мають. Вартість вказаних ремонтних робіт була сплачена позивачем виконавцю робіт у повному обсязі, що підтверджується копією квитанції №1103713 від 23.01.2021.

Позивач наголошує, що отримав від ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» грошові кошти у розмірі 55000, 00 грн., які були виплачені трьома платежами: 29.03.2021 25000, 00 грн., 01.04.2021 20000, 00 грн., 08.04.2021 10000, 00 грн. Вказана обставина підтверджується випискою з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , від 28.08.2021 та не заперечується відповідачем як вбачається з відзиву на позов.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до вимог ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цьогоЗакону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Матеріали цивільної справи містять докази часткової виплати Приватним акціонерним товариством «Харківська муніципальна страхова компанія» суми страхового відшкодування позивачу відповідно до договору обов`язкового страхування (ЕР-178734400 від 03.12.2019), про що свідчать відомості у призначенні платежу грошових переказах (виписка з банківського рахунку).

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиву стверджує, що суму матеріального збитку повинна відшкодовувати в повному обсязі страхова компанія в межах ліміту страхового відшкодування (130 000 грн.), тому позовні вимоги позивача щодо нього є безпідставними, зважаючи на те, що позивачем не здійснено ніяких дій щодо надсилання листів, досудових вимог або письмових претензій про виплату решти суми відшкодування. З такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплений статтею 82 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)).

З відкритих джерел інформаційних ресурсів, а саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» станом на час розгляду справи знаходиться в стані припинення.

Також, судом встановлено та перевірено доказами, що позивач звертався до страхової компанії з повідомленням про ДТП, а потім з заявою про виплату страхового відшкодування. Крім того, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 виконано огляд колісного транспортного засобу 13.10.2020 та складено ремонтну калькуляцію №ГО-846/20 від 23.10.2020, відповідно до якої вартість ремонту склала 124209,49 грн.(без ПДВ). Така ж сама вартість відновлювального ремонту зазначена і у звіті №ЕВ 846/20 від 28.10.2020 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей. Коефіцієнт фізичного зносу складників не враховується, зважаючи на рік випуску автомобіля (2017), що повністю узгоджується з п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції україни та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц (провадження №61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).

ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» здійснено перерахування суми страхового відшкодування не в повному обсязі 29.03.2021, 01.04.2021 та 08.04.2021, тобто вже після проведення оцінки матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Доказів узгодження між страховиком і потерпілим суми відшкодування без проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна сторонами не надано, як і доказів відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування в в певній сумі. Таким чином, у відповідача (страхової компанії) виник обов`язок в силу вимог ст.ст.22, 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо виплати позивачу страхового відшкодування на підставі поданої останнім заяви, який виконано відповідачем не в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги позивача до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» в частині стягнення суми відшкодування майнової шкоди у розмірі 69209,48 грн. (124209,48 грн. -55000, 00 грн.) підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , про стягнення на користь позивача суми відшкодування у розмірі 26 777,52 грн., суд повідомляє наступне.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Проте, відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Частиною 2 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачу, складає вартість виконаних робіт з ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу, що підтверджується копією акту відновлювальних робіт (надання послуг) №23.01/236 від 23.01.2021, підписаним між виконавцем робіт СПД ФО ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Факт оплати вказаних робіт (понесення збитків) на суму 150987,00 грн. підтверджується копією квитанції №1103713 від 23.01.2021, яка міститься в матеріалах справи. Жодних письмових доказів на спростування вказаного розміру шкоди відповідачем ОСОБА_2 не надано.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відомості, зазначені у вказаних документах, при наявності у відповідача процесуальної можливості не були спростовані, клопотань щодо призначення судової експертизи з метою встановлення розміру завданого ним збитку заявлено не було, тобто відповідач під час розгляду справи вказані докази не спростував.

Таким чином, суд вважає доведеним фактичний розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 150987,00 грн., наслідком якої стали витрати позивача на здійснення ремонту автомобіля.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №362/3043/18.

Розмір оціненої шкоди, заподіяної майну потерпілої особи (позивачу), яка підлягала сплаті страховою компанією, встановлений судом та підстави для стягнення решти такої суми викладені у мотивувальних висновках, що наведені судом вище.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц (провадження №61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частини 2 статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 в порядку ст.1194 ЦК України різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка складає 26 777, 52 грн. (150987,00 грн.-124209,48 грн.)

Щодо заявленої вимоги про стягнення з ОСОБА_2 величини втрати товарної вартості автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 у розмірі 16592, 60 грн., то суд зазначає наступне.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Крім того, при вирішення справи судом врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України від 04.06.2014 року за №6-49цс14, щодо перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування судами законодавства щодо стягнення шкоди, пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу. У вказаній постанови зроблено висновок про те, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі, якщо: строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ; заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Тобто, якщо у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13.05.2019 р. у справі №369/2403/17.

Відповідно до складеної ремонтної калькуляції від 23.10.2020 та Акту відновлювальних робіт від 23.01.2021 у вартість ремонтних робіт входить вартість робіт з покраски деталей автомобіля разом з вартістю матеріалів на виконання даного виду робіт. Згідно звіту №ЕВ 846/20 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складеного 28.10.2020 суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 , величина втрати товарної вартості автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 , 2017 року випуску, становить 16592, 60 грн.

Враховуючи вищезазначене та дослідженні в судовому засіданні докази і встановлені обставини, у тому числі рік випуску пошкодженого автомобіля, суд вважає, що позивачем доведена наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 суми величини втрати товарної вартості автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів на спростування наведеного висновку, не заявляв клопотань про проведення судової експертизи, а отже несе ризики настання негативних наслідків нереалізації процесуальних прав.

Таким чином, з метою відшкодування позивачу збитків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума втрати товарної вартості транспортного засобу, що складає 16592, 60 грн., як з особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми відшкодування витрат на проведення дефектовки автомобіля Toyota Camry, р/н НОМЕР_1 у сумі 1296, 00 грн., то, дійсно, матеріали цивільної справи містять підтвердження понесення таких витрат позивачем, про що свідчить чек №54714 від 13.10.2020, акт виконаних робіт №ТД-017416 від 13.10.2020, складений ТОВ «Автоарт ЛТД». Однак, позивачем не доведено їх необхідності та доцільності здійсненння. Більш того, вказаний вид витрат не охоплюється приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не пов`язаний з відновлювальним ремонтом автомобіля; вказані витрати понесені позивачем на власний розсуд, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 , однак, вважає позовні вимоги про стягнення моральної школи у заявленому розмірі завищеними, такий розмір моральної шкоди не знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Беззаперечно, позивачеві, який є пенсіонером та має ІІІ групу інвалідності, були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, змусило звертатись до страхової компанії, до фахівців з ремонту автомобіля та врешті решт до суду, певний час не користуватися належним йому на праві приватної власності транспортним засобом, а тому враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, знаходження в стані стресу, та зниження якості проживання, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з урахуванням вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру позивач сплатив 1% ціни позову, тобто 1638 грн. 76 коп. (з яких 692,10 грн. припадає на 1 відповідача та 946, 66 грн. на 2 відповідача).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» підлягають задоволенню в повному обсязі, то і судовий збір підлягає стягненню з відповідача 1 пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 692,10 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, то і судовий збір підлягає стягненню з відповідача 2 пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 462,92 грн. (46370,12 грн.: 94666,12 грн.= 48,9 % х 946, 66 грн. = 462,92 грн.)

Керуючись статтями 3- 5, 11-13, 76-82, 83, 89, 141, 206, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (код , адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, б.63)на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суму відшкодування у розмірі 69 209 (шістдесят дев`ять тисяч двісті дев`ять) гривень 48 (сорок вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суму відшкодування у розмірі 26 777 (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки та суму втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 16592 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» (код , адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, б.63)на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 692 (шістсот дев`яносто дві) гривні 10 (десять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 92 (дев`яносто дві) копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Щепіхіна