ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 січня 2024 року

м. Харків

справа № 619/4891/23

провадження № 22-ц/818/303/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дергачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті, за апеляційною скаргою Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року, постановлене суддею Остропілець Є.Р.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, у якій просив встановити факт смерті дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Москва Російської Федерації.

В обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 травня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 . У грудні 2017 року ОСОБА_2 було поставлено діагноз з тяжкого невиліковного захворювання та встановлено ІІ групу інвалідності. Зазначені обставини підтверджуються довідками до акту огляду МСЕК та пенсійним посвідченням про призначення пенсії по інвалідності. Останній час симптоми хвороби дружини були настільки тяжкими, що вона була вимушена виїхати за кордон з метою хірургічного лікування. Життя дружини лікарі не змогли врятувати і вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Російської Федерації, де проживала останнім часом. Доглядом за ОСОБА_2 в останній період життя, похованням та оформленням документів про реєстрацію смерті займалися родичі, у яких вона проживала. 02 серпня 2022 року органом РАЦСу міста Москви Російської Федерації було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 сері НОМЕР_2 . Заявник з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , своєї дружини, звернувся до національних органів РАЦСу. Посадовими особами органів РАЦСу заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, на підставі того, що у реєстрі атів цивільного стану громадян про смерть відсутня інформація про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в Україні оголошено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та дипломатичні стосунки перервані, отже відсутня взаємодія та обмін інформацією між державними органами країн. Отже, заявник вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, зокрема на новий шлюб, права на отримання спадщини тощо, шляхом встановлення факту смерті дружини.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 - задоволено. Встановлено факт смерті, громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Кощєєва Корочанського району Бєлгородської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Москва, Російської Федерації.

В апеляційній скарзі представник Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем на підтвердження факту смерті було надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , виданого органом РАЦС міста Москва РФ, тобто факт смерті ОСОБА_2 зареєстрований на території іншої держави. Вказує, що ч. 1 ст. 315 ЦПК України не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки факт смерті був зафіксований та підтверджений відповідним документом іноземної держави. Повторна реєстрація факту смерті особи на території України не проводиться, оскільки в силу положень Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, свідоцтво, видане на території іноземної держави, за умови його засвідчення апостилем, буде дійсне і на території України.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності можливості з об`єктивних причин отримати документ встановленої форми про смерть дружини заявниці, виданий закладом охорони здоров`я, заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію її смерті та отримати свідоцтво про смерть, тому суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встновлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 травня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .

У грудні 2017 року ОСОБА_2 було поставлено діагноз з тяжкого невиліковного захворювання та встановлено ІІ групу інвалідності.

Зазначені обставини підтверджуються довідками до акту огляду МСЕК та пенсійним посвідченням про призначення пенсії по інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла в місті Москва Російської Федерації, де проживала останнім часом.

02 серпня 2022 року органом РАЦСу міста Москви Російської Федерації було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 сері НОМЕР_2 .

Відповідно до частини 1 та 2 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 3, 4, 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22.

За положеннями статті 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено у частині 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Частинами 1, 2 статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

В силу статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 наведеної Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

В силу вимог статей 4, 5 Конвенції передбачений статтею 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (ConventiondelaHayedu 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року зупинено дію Мінської конвенції 1993 року.

Отже, наразі у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією.

Звертаючись до суду в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 просить встановити факт смерті його дружини ОСОБА_2 , яка померла на території РФ, про що вказаною державою видано відповідні документи.

Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла дружина заявника, то до неї підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 в порядку окремого провадження та видачі повторного свідоцтва відсутні.

ОСОБА_1 не позбавлений можливості використовувати свідоцтво про смерть своєї дружини, видане компетентними органами іноземної держави при вирішенні питань щодо оформлення спадщини та здійсненні інших юридично значущих дій тощо.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Зважаючи, що заявником не надано доказів неможливості відновити свої права у інший спосіб, ніж встановлення факту смерті, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення заяви без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дергачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О,В. Маміна

О.Ю. Тичкова