АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/12095/23

провадження 822/127/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме: атестату про технічну освіту №815 від 16 липня 1979 року; свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 січня 1961 року; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 травня 1980 року в яких її ім`я записано із помилкою, оскільки замість імені « ОСОБА_2 » записано « ОСОБА_3 ».

Зазначає, що помилка в написанні імені виникла через невірний переклад і транслітерацію імені із російської мови на українську мову.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для зарахування трудового стажу для призначення пенсії по віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 атестата про технічну освіту №815 від 16 липня 1979 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06 січня 1961 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 17 травня 1980 року, виданих на ім`я ОСОБА_4 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про встановлення факту, суд першої інстанції дійшов висновку, що іншим чином усунути помилку у вказаних документах в імені заявника неможливо та цей юридичний факт про встановлення факту тотожності особи підлягає судовому розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області просить рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту належності свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06 січня 1961 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 17 травня 1980 року, виданих на ім`я ОСОБА_4 скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не було надано жодних документів, які б підтверджували, що він звертався до уповноваженої установи із заявою про виправлення помилки в свідоцтві про народження та у свідоцтві про шлюб, що виключає можливість розгляду заяви про встановлення факту тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до паспорта громадянки України (серія НОМЕР_5 від 24 березня 1998 року) та картки платника податків, ім?я заявника значиться як ОСОБА_1 (а.с.3-5).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 06 січня 1961 р. та свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 травня 1980 р., а також атестаті про технічну освіту №815 від 16 липня 1979 р., ім`я заявника записано із помилкою, а саме: замість імені ОСОБА_2 записано ОСОБА_3 (а.с.6-8).

З отриманої відповіді (а.с.9-11) вбачається, що заявниця зверталася до ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, однак, внаслідок невірно зазначеного імені, відносно заявника було прийнято рішення про відмову у призначені пенсії від 18.10.2023 року № 52 (а.с. 12).

Довідкою Вашківецької міської ради №574 від 16 липня 2021 року підтверджується факт належності зазначених документів ОСОБА_1 (а.с.13).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині встановлення факту належності ОСОБА_1 свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06 січня 1961 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 17 травня 1980 року, виданих на ім`я ОСОБА_4 , тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

За частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Задовольняючи заяву, суд дійшов висновку про відсутність спору про право матеріальне та наявність правових підстав для встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, оскільки такий висновок зроблено з порушенням норм процесуального права.

При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно з пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.6 Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні, інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Інші документи - це паспорт або паспортний документ (документ, що посвідчує особу), свідоцтво (а) про реєстрацію акта (ів) цивільного стану, тобто документи, які підтверджують родинні стосунки у відповідності до норм п.п. 2.1., 2.5 Правил.

В той же час відповідно до пункту 2.15.9 Правил, висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручування, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

При цьому, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому вважається актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень і може бути оскаржений в судовому порядку.

Відповідно до статей 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану);виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Дії або бездіяльність працівника органу державної реєстрації актів цивільного стану можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, Міністерства закордонних справ України та/або до суду.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник не надала доказів звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін у свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження, в яких допущено помилку, а також письмової відмови даного органу у задоволенні такої заяви.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Суд першої інстанцій не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки внесення виправлень віднесено до компетенції органу реєстрації актів цивільного стану.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 592/7612/17 зробив висновок про те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки зазначені вимоги не підлягають судовому розгляду, тому суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено їх вирішення.

Керуючись статями 255, 256, 367, 377, 352 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2023 року в частині встановлення факту належності ОСОБА_1 свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06 січня 1961 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 17 травня 1980 року, виданих на ім`я ОСОБА_4 скасувати, провадження у справі в зазначеній частині закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 лютого 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна