Провадження № 22-ц/4808/290/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Баркова В.М., Бойчука І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сковронський Віктор Іванович на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 17 квітня 2019 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що дитина перебуває повністю на її утриманні, вона самостійно оплачує витрати на дитину. Відповідач про дитину турбується періодично, цікавиться його життям та розвитком, кошти на утримання обіцяє давати, однак не дає. Покладені законом на нього батьківські обов`язки не виконує, у відповідача є можливість нести матеріальні витрати, пов`язані з утриманням дитини, непрацездатних батьків ті інших дітей на його утриманні не має.

Просила суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. в місяць, оскільки відповідач працює за кордоном і має можливість утримувати сина.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 липня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що суд не врахував докази та пояснення відповідача про те, що він не в змозі буде сплачувати аліменти в такій сумі, а також те, що це становитиме надмірний тягар для відповідача. Суд не врахував, що на утриманні відповідача є непрацездатна мати ОСОБА_6 , яка є пенсійного віку (63 роки), а також бабуся ОСОБА_7 , яка зареєстрована та проживає разом його сім`єю, ІНФОРМАЦІЯ_3 (83 роки), яка є інвалідом II групи.

Сам факт проживання відповідача за кордоном абсолютно не означає, що він має можливість сплачувати аліменти в такій сумі, адже постійної роботи, а отже і доходу в нього немає, він не має можливості знайти постійну роботу, оскільки не володіє мовою країни в якій перебуває (Республіка Німеччина), а тому працює на тимчасових технічних низькооплачуваних роботах, які не потребують спілкування з людьми.

При визначенні розміру аліментів суд має враховувати розмір прожиткового мінімуму, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище платників.

Позивач в позовній заяві вказувала про необхідність стягувати з відповідача суму в розмірі 5000 грн щомісячно, однак жодним чином не аргументує та не надає жодних доказів, які б стверджували понесення таких витрат на утримання дитини.

Просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин по справі, того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти в користь позивачки, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Такий розмір аліментів на утримання дитини, з урахуванням встановлених обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до ст. 182 СК України, на переконання суду, не порушить принципу врахування найкращих інтересів дитини, забезпечить справедливий баланс між батьківськими обов`язками сторін та не становитиме надмірний тягар для відповідача, що в свою чергу є однією з гарантій реальності виконання судового рішення.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17 квітня 2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, а/з № 540 (а.с.3)

За час перебування в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 2019 року (а.с.2)

На даний час неповнолітній син проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Я у відзиві на позовну заяву так і в обґрунтування доводів апеляційної скарги заперечуючи спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн, оскільки на його утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_6 , яка є пенсійного віку (63 роки), а також бабуся ОСОБА_7 , яка зареєстрована та проживає разом його сім`єю, ІНФОРМАЦІЯ_3 (83 роки), яка є інвалідом II групи.

Крім того, перебуваючи за кордоном він не має постійної роботи, оскільки не володіє мовою, працює на тимчасових роботах з низьким заробітком.

З урахуванням зазначених обставин просив постановити рішення яким стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 4000 грн.

Так, у відзиві на позов представник відповідача не заперечив, що ОСОБА_1 знаходиться за кордоном, постійного місця роботи не має. До відзиву долучено довідку про склад сім`ї, з якої вбачається що разом з відповідачем у будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані його мати, ОСОБА_6 , 1960 року народження, пенсіонер по віку, бабуся ОСОБА_7 інвалід 2-ої гр. та брат ОСОБА_8 служить в ЗСУ.

Разом з тим, відповідач по справі не надав суду доказів того, що саме на його утриманні перебувають мати пенсіонерка та бабуся, що вони потребують матеріальної допомоги, (що вони не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсії чи її низького розміру) та що ним здійснюються витрати по їх утриманню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав що перебуває в Республіці Німеччина, працює на низькооплачуваних роботах, оскільки не володіє мовою країни в якій перебуває, а тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн в місяць

Разом з тим, на підтвердження зазначених обставин, зокрема щодо отримуваного ним доходу, не подав суду будь-яких доказів, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів на утримання дитини слід визначити у розмірі 4000 грн, а не 5000 грн, який визначив суд першої інстанції є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог та вимог закону, обґрунтовано визначив розмір аліментів на дитину в розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого суду та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сковронський Віктор Іванович залишити без задоволення, арішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: В.М. Барков

І.В. Бойчук