Справа № 216/6077/23
провадження 2/216/725/24
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою,-

встановив:

У вересні 2023 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.08.2023 уклала угоду з відповідачем, згідно з якою на підставі письмової розписки відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 407000,00 грн, що еквівалентно 11000 тис. дол. США за спадковий будинок, який на момент отримання коштів за відповідачем оформлений не був. Також відповідач зобов`язався, що 25.08.2023 у державного нотаріуса він отримає спадкові документи та відбудеться угода купівлі-продажу. Разом з цим, у визначений день відповідач до нотаріуса не з`явився, документи на будинок не оформив, вимогу позивача повернути грошові кошти проігнорував, зв`язок з позивачем не підтримує, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 407000,00 грн в рахунок погашення боргу за розпискою від 10.08.2023.

Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте подав до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, на наприкінці 2022 початку 2023 років відповідач познайомився з позивачем, якій запропонував придбати належний йому на праві спадкової власності будинок АДРЕСА_1 , при цьому повідомив їй, що документи на будинок не оформлені у належний спосіб, проте позивач зазначила, що особисто може оформити документи. У серпні 2023 відповідач надав позивачу довіреність на оформлення спадкових документів на будинок та земельну ділянку та їх подальший продаж. За обопільною згодою загальна сума за будинок мала складати близько 11000 тис. дол. США. Для виконання необхідних дій надав позивачу копії паспорта, ідентифікаційного коду та оригінали свідоцт про смерть батьків. Через декілька днів ОСОБА_1 разом з її співмешканцем ОСОБА_3 прийшли до відповідача додому та із застосуванням насилля змусили підписати розписку про нібито отримання відповідачем грошових коштів за продаж будинку, хоча ніяких грошових коштів відповідач не отримував. Далі відповідач змушений був деякий час переховуватись за межами м. Кривого Рогу. Наприкінці серпня 2023 року відповідач повернувся до міста та одразу звернувся до правоохоронних органів із заявою на незаконні дії позивача, щодо заволодіння його житлом, також скасував довіреність. Враховуючи викладене відповідач вважає позовні вимоги, надуманими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надала до суду такі докази:

- оригінал розписки від 10.08.2023, зі змісту якої слідує, що відповідач ОСОБА_2 продав позивачу ОСОБА_1 будинок за адресою: АДРЕСА_1 , без оформлення належних документів, отримавши від позивача 11000 тис. дол. США, що еквівалентно 407000,00 грн. Також відповідач зобов`язався у найближчий час оформити документи на будинок;

- копію довіреності, згідно з якою відповідач уповноважив позивача представляти його інтереси с питання оформлення спадкових справ відповідач на майно, яке залишилось після смерті батьків відповідача. Крім цього, за умовами довіреності позивачу надається право продати за ціну та на умовах на її розсуд, належний відповідачу житловий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ;

- копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та копію свідоцтва про народження, виданих на ім`я відповідача;

- копію свідоцтва про право на спадщину за законом, оформленого на ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- копію державного акта на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 ;

- копії листків з технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, схематичний план та план будівлі;

- копії свідоцтв про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

- відеозапис на якому зафіксовано особу відповідача, який підтверджує, що взяв у борг, у позивача грошові кошти у розмірі 11000 тис. дол. США, що еквівалентно 407000,00 грн, за продаж житлового будинку, який відповідач отримав на праві садкової власності та на який в установленому законом порядку не оформлено документи. Претензій до позивача не має.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод по справі «Бендерський проти України» орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities).

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд застосовує стандарт «баланс ймовірностей» (a balance of probabilities): слід довести, що факт скоріше був, а ніж не був, тобто суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v Minister of Pensions [1947] 2 All ER 372).

Аналогічний принцип оцінки доказів застосовується ЄСПЛ у рішеннях Rhesa Shipping Co SA v Edmonds [1985] 1 WLR 948, BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007, J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016, та ін.

Зважаючи на встановлений процесуальним законом обов`язок доказування, що покладається на позивача, оцінюючи достатність та повноту наданих позивачем доказів, а також факт наявності у позивача оригінала розписки, копій документів, що посвідчують особу відповідача, правовстановлюючих документів на житловий будинок, відеозапису, суд приходить до висновку про те, що стверджувані позивачем обставини є більш переконливими та доведені належними та допустимими доказами. Водночас обставини справи на які посилається відповідач підтверджень нелижними доказами не мають та суд вважає їх менш вірогідними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, у вигляді судового збору в розмірі 4606,80 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 653, 1046, 1047, 1048 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 354-355 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за борговою розпискою від 10.08.2023 в розмірі 407000,00 грн (чотириста сім тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, у вигляді судового збору в розмірі 4606,80 грн (чотири тисячі шістсот шість гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ