ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3841/24 Головуючий суддя І інстанції Латка І. П.
Провадження № 22-ц/818/2551/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заруцького Руслана Михайловича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2024 року, по справі №638/3841/24, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Разом з позовною заявою до суду позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд

- зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дотримуватись наступного графіку спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

1) Можливість спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного та електронного зв`язку без обмежень у часі з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини, але не менше ніж 90 хвилин на день;

2) Можливість зустрічей з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- у будні дні (з понеділка по п`ятницю) після занять в навчальному закладі, з можливістю проведення часу разом після занять, допомоги у навчальному процесі на 3 години;

- кожного парного тижня (нумерація тижнів з початку року) з п`ятниці після занять у навчальному закладі (а у разі відсутності занять з 19:00 год) до 19:00 год неділі з можливістю ночівлі за місцем мешкання батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3) Можливості спільного відпочинку без присутності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з покладанням на неї обов`язку видачі дозволу (довіреності) на перетин кордону та видачі закордонного паспорту:

- щорічно з 24 липня по 12 серпня;

- у парні роки з 21 по 29 жовтня; з 6 по 14 квітня; з 25 травня по 2 червня;

- у непарні роки з 16 грудня по 1 січня; з 10 по 18 лютого; з 29 березня по 5 квітня.

В обґрунтування заяви зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_4 та до початку повномасштабного вторгнення РФ проживали разом. Після 24.02.2022 відповідачка з сином вимушено переїхали з м. Харкова. Останні пів року відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною дистанційно та взагалі у будь-який спосіб, налаштовує його проти батька. При цьому син емоційно, духовно ближче до позивача, при спілкуванні виявляв бажання проживати з ним, до війни більшу частину часу проводив зі позивачем.

Як зазначає позивач, покладення таких обов`язків на матір надасть можливість позивачу підтримувати контакт із сином та не втратити такий важливий для психоемоційний зв`язок, і підтримувати майже такі ж як раніше довірчі та близькі стосунки. Наголошує, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Окрім того зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки предметом спору в межах даної справи є визначення місця проживання дитини з батьком. Проте, непроведення спілкування з батьком, втрата психоемоційного зв`язку стане наслідком того, що син взагалі не захоче спілкуватись з батьком через деякий час, чого допустити неможливо, це явно зашкодить правам та інтересам сина та батька. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі його задоволення, а також не забезпечити ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача у майбутньому, за захистом яких звернувся позивач.

При цьому, на думку позивача, єдиним достатнім видом забезпечення позову, який буде відповідати позовній вимозі, який відповідає принципам співмірності є саме забезпечення позову у заявлений спосіб, буде гарантувати реальне виконання рішення суду у майбутньому та не зашкодить правам та інтересам жодної зі сторін. Зазначає, що забезпечення позову у запропонований спосіб не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2024 року заяву позивача задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дотримуватись наступного графіку спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

1) не перешкоджати спілкуванню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини, але не менше ніж 30 хвилин на день, однак без обмеження у часі за бажання дитини;

2) не перешкоджати особистим зустрічам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у будні дні (з понеділка по п`ятницю) після занять в навчальному закладі, з можливістю проведення часу разом після занять, допомоги у навчальному процесі протягом 3 години, за фактичним місцем проживання дитини з урахуванням розпорядку дня та графіку навчань дитини.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Заруцький Р.М. просить ухвалу скасувати у задоволенні заяви відмовити.

Скарга мотивована тим, що протягом усього часу позивач спілкувався із сином засобами дистанційного зв`язку, жодних заперечень чи обмежень з боку відповідача не було та не має. Вказане підтверджується знімками екрану з листування та списком викликів, які додаються.

Вказує, що позивач посилається на вказане листування як на доказ перешкод з боку відповідача, проте навіть з їх змісту витікає жодні перешкоди з боку матері відсутні, це є рішення виключно сина і викликане воно негативною поведінкою позивача. З наданого позивачем листування вбачається, що відповідач неодноразово пояснювала позивачу причини такого негативного ставлення з боку сина та просила припинити його для налагодження їх стосунків, проте позивач не бажав це сприймати та навпаки просив відповідача також тиснути на сина.

Зазначає, що позивачем не було пред`явлено до відповідача позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною або встановлення графіку спілкування, в межах яких застосовані заходи забезпечення позову мали б правовий зв`язок та сенс.

Позивач не ховає дитину, не приховує місцезнаходження та проживання, не переховується від суду та будь-яких державних органів. Жодних ризиків та ускладнень для виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини не має.

Зауважує, що прийняття судом оскаржуваної ухвали фактично підмінює собою судове рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною або встановлення графіку спілкування.

Більш того, за відсутності доказів порушення відповідачем прав позивача, вказане рішення підтверджує наявність прав відповідача, які встановлені законом та ніким не оспорюється, що само по собі суперечить правовій природі судового рішення з огляду на просте декларування ним прав за відсутності спору.

Зауважує, що внаслідок власної негативної поведінки позивач зіпсував стосунки з дитиною, але попри усі намагання відповідача виправити це, пояснивши йому неприйнятність тиску на дитину та примус його до спілкування в тому числі у формі теми, які цікавлять позивача, а не дитину, батько не бажає це сприймати. Навіть більше замість того, що припинити тиск на сина та налагодити з ним стосунки, він намагається навпаки змісити відповідача допомогти йому тиснути на сина.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, тому в іншій частині її законність та обґрунтованість відповідно до вказаної норми ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову суд зазначив, що заходи спрямовані на запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітнім сином, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, та повною мірою відповідають якнайкращим інтересам дитини. При цьому застосування таких заходів забезпечення позову не призводять до вирішення справи п суті спору, що заявлений у даній цивільній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Із пояснень сторін було встановлено погіршання відносин між позивачем та сином в останній час. При цьому, позивач наполягав, що це результат впливу відповідачки на сина, а на думку відповідачки це сталося через те, що позивач сам не спілкувався з сином тривалий час і дитина втратила бажання спілкуватися з батьком.

Аналіз зазначених пояснень сторін та матеріалів справи свідчить про те, що суд правильно виходив з того, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його малолітнім сином і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

При цьому, судом враховано, що на підтвердження необхідності визначення участі позивача у вихованні дитини в обраний ним спосіб, а саме: в період з п`ятниці після занять у навчальному закладі (а у разі відсутності занять з 19:00 год) до 19:00 год неділі з можливістю ночівлі за місцем мешкання батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також надання можливості спільного відпочинку батька з сином без присутності матері з покладанням на неї обов`язку видачі дозволу (довіреності) на перетин кордону та видачі закордонного паспорту у визначені в заяві періоди, не подано жодного доказу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Доводи відповідача, що графік, який встановив суд порушує права та інтереси дитини, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що грунтуються на припущеннях відповідачки, оскільки суд врахував, що наразі саме такий графік відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, про що зазначив у апеляційній скарзі заявник.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена з дотримання норм процесуального права, а відтак згідно до ст. 375 ЦПК України відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заруцького Руслана Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегія Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук