Провадження №2/523/1587/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" вересня 2024 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Аліної С.С.,
за участі секретаря судового засідання Могили А.С.,
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.
Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що 14 лютого 2007 року між ТзОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2-41/ПК-02/07, згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 69 800.00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з «14» лютого 2007 року до 13.02.2027.
14 лютого 2007 року з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 2-41/ПК-02/07 від 14.02.2007 року Позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресом АДРЕСА_1 .
30 червня 2010 року між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Український промисловий банк" та Національним банком України посвідчено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, внаслідок передачі Укрпромбанк Дельта Банк прав вимоги до боржників, Дельта Банк переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанк) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.
02 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» укладено Договір №2303/к/1 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» набуло права вимоги до за Кредитним договором №2-41/ПК- 02/07 від «14» лютого 2007 та договором іпотеки від «14» лютого 2007.
За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» як правонаступник ПАТ «Дельта Банк» звертається до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28.09.2023 відкрито загальне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 21.02.2024 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду.
В судове засіданні представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що 14 лютого 2007 року між ТзОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2-41/ПК-02/07, згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 69 800.00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з «14» лютого 2007 року до 13.02.2027.
14 лютого 2007 року з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 2-41/ПК-02/07 від 14.02.2007 року Позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресом АДРЕСА_1 .
30 червня 2010 року між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Український промисловий банк" та Національним банком України посвідчено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком України, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, внаслідок передачі Укрпромбанк Дельта Банк прав вимоги до боржників, Дельта Банк переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанк) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.
02 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» укладено Договір №2303/к/1 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» набуло права вимоги до за Кредитним договором №2-41/ПК- 02/07 від «14» лютого 2007 та договором іпотеки від «14» лютого 2007.
Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16).
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Так, оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу.
Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 23.12.2011 № 386, посилання на яку для визначення поняття "індекс інфляції" міститься у статті 14 Закону України "Про державну статистику" та з метою виконання заходів щодо вдосконалення методології державних статистичних спостережень у галузі статистики для визначення показника зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів робіт та послуг у поточному періоді до його вартості у базисному періоді; натомість спірне питання не стосується правильності визначення позивачем рівня інфляції чи індексу споживчих цін протягом спірного періоду (які визначалися уповноваженим органом на підставі такої Методики).
Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням місяця.
Виходячи з вищевикладеного, у зв`язку з несвоєчасним невиконанням грошових зобов`язань, у відповідача наявна заборгованість у розмірі 193 386,18 грн що складається з: суми інфляції- 141 269.18 грн. 3% річних - 52 117.00 грн.
Обґрунтованих заперечень щодо неправильності наданого розрахунку заборгованості відповідачем не надано, із заявами, клопотаннями, відзивом чи запереченнями, які б суд міг урахувати при ухваленні рішення, відповідачі не зверталися.
Поняття зобов`язання та підстави його виникнення унормовано статтею 509 Цивільного кодексу України, за приписами якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3- 73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)
Разом із тим відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від ЗО березня 2020 року № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, вважаємо що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.
Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).
Пунктом 4 частини 3 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін і до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби від 17 березня 2020 року, встановлено, що на період дії карантину або ! обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусноїхвороби, та протягом ЗО днів з І дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки.»
За таким обставин, враховуючи, що позовна давність продовжуються на строк дії такого карантину, а в період дії карантину заборонено здійснювати нарахування та стягнення неустойки, законом не обмежено проводити такі нарахування у строках, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України в т.ч. й до введення в дію Закону України від ЗО березня 2020 року № 540-ІХ.
Таким чином, з урахуванням п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, Товариство здійснило нарахування з 16.05.2017 - 16.03.2020 року 3% річних та інфляційних втрат, тобто за три останніх роки до введення в дію Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ так як строки, що визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2900,79 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 5. 6, 10, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 1049, 1054 суд-
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат - задовольнити.
Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42649746) судовий збір у розмірі 2900,79 грн.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2024 року.

Суддя Аліна С.С.