ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 644/8145/23

провадження № 22ц/818/477/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Супрун Я. С.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 , представниця заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року в складі судді Саркісян О.А.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту не проживання зі спадкодавцями однієї сім`єю на момент їх смерті.

Заява мотивована тим, що вона проживала разом зі своєю родиною: батьком ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_5 , сестрою ОСОБА_6 та братом ОСОБА_3 з 2010 року в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказала, що за час проживання однією родиною шляхом приватизації оформлено право власності на нерухоме майно, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що всі члени родини проживали до певного часу в цій квартирі та були в ній зареєстровані, всі брали участь у процесі приватизації.

Зазначила, що у 2016 році її брат ОСОБА_3 виїхав за кордон і з того часу не повертався. До 2022 року вона проживала разом з батьками та сестрою до моменту збройної агресії рф проти України. Під час масованої ракетної атаки по м. Харкову було пошкоджено житло та загинули її мати та сестра, а невдовзі помер її батько. Після їх смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на вказану квартиру.

Посилалася на те, що вона звернулася до нотаріуса з заявою про відкриття спадщини, де заведено спадкові справи № 647/2022 від 25 жовтня 2022 року після ОСОБА_5 , спадкова справа № 649/2022 після 25 жовтня 2022 року після ОСОБА_6 та спадкова справа № 648/2022 від 25 жовтня 2022 року після ОСОБА_4 .

Зазначила, що у зв`язку з тим, що її брат ОСОБА_3 у 2016 році виїхав за кордон і з того часу не проживав разом з померлими, але зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , він вважається таким, що прийняв спадщину фактично. Окрім того, у нього є обов`язкова частка, яку він отримав у спільному майні через приватизацію, але оскільки брат фактично не проживав з померлими на момент їх смерті не менше 5 років незважаючи на те, що був зареєстрований з ними, їй необхідно встановити цей факт. До нотаріуса її брат також не звертався.

Вважала, що ОСОБА_3 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті батьків та сестри, а відповідно не набув права на спадкове майно.

Просила встановити факт, що ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не проживав з померлими матір`ю, батьком та сестрою в період часу з 2016 року до 2022 року за адресою фактичної реєстрації.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в справі в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 .

На вказану ухвалу судді Шевцова Г.Г. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Не врахував того, що на сьогодні у її брата є частка у спадковому майні, яка належить йому з підстав набуття за приватизацією. Натомість оформити належним чином іншу частину майна у неї немає можливості. Висновок про наявність спору не підтверджений жодними матеріалами або доказами. Також в ухвалі не зазначено, хто є спадкоємцем, який би оспорював її право на прийняття спадщини, тобто не встановлено між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Заява представниці ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності та відсутності ОСОБА_1 не розглядалася, оскільки представниця позивачці ОСОБА_2 з`явилася до суду апеляційної інстанції.

До суду апеляційної інстанції інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту не проживання зі спадкодавцями однієї сім`єю на момент їх смерті пов`язане з наступним вирішенням спору про право щодо спадкування нерухомого майна. Тому вказана вимога підлягає вирішенню виключно у порядку позовного провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у жовтні 2023 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту не проживання зі спадкодавцями однієї сім`єю на момент їх смерті, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не проживав з померлими матір`ю, батьком та сестрою в період часу з 2016 року до 2022 року за адресою фактичної реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи заведено спадкові справи № 647/2022 від 25 жовтня 2022 року після ОСОБА_5 , спадкова справа № 649/2022 після 25 жовтня 2022 року після ОСОБА_6 та спадкова справа № 648/2022 від 25 жовтня 2022 року після ОСОБА_4 (а.с.14-16).

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.

У справі, яка переглядається встановлено, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту не проживання зі спадкодавцями однієї сім`єю на момент їх смерті є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після їх смерті.

Також встановлено, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_1

25 жовтня 2022 року заведені спадкові справи № 647/2022 після ОСОБА_5 , № 649/2022 після ОСОБА_6 та № 648/2022 від після ОСОБА_4 .

При цьому, як вказано самою заявницею у неї є рідний брат ОСОБА_3 , який є також спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

Також заявницею зазначено, що ОСОБА_3 приймав участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований та були зареєстровані померлі.

Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Йому на праві власності належить 1/5 частина вказаної квартири.

Як зазначено заявницею до складу спадщини увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто наразі є спірне питання щодо часток, які мають бути успадковані спадкоємцями.

Таким чином факт, про встановлення якого просила ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зі змісту заяви ОСОБА_1 убачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку з дотриманням правил підсудності, про що роз`яснено заявниці.

Колегія суддів зазначає, що відмова у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцями однієї сім`єю на момент їх смерті не позбавляє її права звернутися до суду для вирішення цього питання у порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.