Справа № 606/2411/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Микулинецької селищної ради, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказує, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав до робітничого двору, головою якого була ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, яку прийняв син ОСОБА_2 в установленому законом порядку, однак не оформив спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Рішенням Теребовлянського районного суду від 30.06.2022 року встановлено факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 1992 року по 11.05.2022 року. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф. №1334/02-31 від 14.11.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за законом після смерті ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім"єю з 1992 року у зв"язку із тим, що право власності на житловий будинок не зареєстровано. Посилаючись на наведене позивач, просить задовольнити позов.

Позивач в підготовче судове засідання до суду не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, про що надала до канцелярії суду письмова заяву.

Представник відповідача Микулинецької селищної ради просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позову, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. у підготовче судове засідання не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак надала заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із довідки виданої виконкомом Микулинецької селищної ради Тернопільської області №331 від 11.12.2023 року, будинковолодіння станом на 1991-1995 роки по АДРЕСА_1 відносилося до робочого типу двору, голова двору ОСОБА_3 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04 листопада 2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим».

Оскільки спірне будинковолодіння відносилосяся до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Таким чином, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом від 10.03.2006 року посвідченим Струсівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за №27, на належне їй майно, яку прийняв син ОСОБА_2 в установленому законом порядку, однак не оформив спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області 13.05.2022 року.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 30.06.2022 року встановлено факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 1992 року по 11.05.2022 року.

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкової Н.Ф. №1334/02-31 від 14.11.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім"ю з 1992 року та котрий прийняв спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 але не оформив спадкових прав, у зв"язку із тим, що право власності на житловий будинок не зареєстровано а також у договорі купівлі- продажу покупець вказаний як " ОСОБА_4 ". У справах нотаріуса знаходиться спадкова справа №131/2022 заведена 25.11.2022 року після смерті ОСОБА_2 , відомостей про спадкоємців за законом першої, другої та третьої черги у нотаріуса немає.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч.1ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як вбачаєтьсяз вимог ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно довимог ч.1ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. про визнання права власності на спадкове майно не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі. А тому слід визнати за ОСОБА_1 права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 3,4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.392, 1233, 1264,1268 Цивільного кодексу України, суд ,-

В ИР ІШ ИВ :

Позов ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н.Ф. про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду .

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка