Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7009/15-ц
Провадження № 4-с/711/46/24
У Х В А Л А

29.08.2024 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі судового засідання - Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії (стягувач комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії (стягувач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.09.2015 у справі № 711/7009/15 стягнуто з нього (солідарно) на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» 5990 грн. 43 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 131 грн. 63 коп. 3 % річних, 1914 грн. 50 коп. - інфляційних збитків, 121 грн. 80 коп. судового збору, а всього 8158 грн. 36 коп.

Постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.10.2019, на підставі вказаного судового наказу, було відкрито виконавче провадження № 60356012. У межах цього виконавчого провадження постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименка Максима Володимировича від 24.11.2021 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику.

На виконання постанови державного виконавця було накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Скаржник вказує, що арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок (абз. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження), а обмеження звернення стягнення на кошти заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом» (абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження). Така правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20, реєстр. № 104728588.

Як зазначено, у цьому випадку грошові кошти, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 і, на які накладено арешт, є заробітною платою (грошовим забезпеченням) боржника, яке він одержав від військової частини НОМЕР_2 .

За таких обставин, звернення стягнення на заробітну плату (грошове забезпечення) боржника, яка міститься на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», у розмірі більше ніж 20 %, вважає таким, що заборонено законом.

Отже, скаржник вважає, що арешт з грошових коштів на його рахунку має бути знятий, оскільки вказані кошти є його заробітною платою (грошовим забезпеченням) і звернення стягнення на ці кошти заборонено законом.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що на теперішній час судовий наказ про стягнення коштів на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» повністю виконане, а заборгованість перед стягувачем повністю погашена.

У даному випадку, обмеження права його власності були накладені з метою виконання рішення суду про стягнення коштів. Однак, на теперішній час, його обов`язок перед стягувачем припинено, у зв`язку з повним виконанням, а виконавче провадження з примусового виконання судового наказу завершено. Будь-які інші стягнення, зокрема, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, на теперішній час, відсутні.

В зв`язку з цим, продовження дії обмежень його права власності на грошові кошти не переслідує будь-яку легітимну мету, є надмірно обтяжливим для нього, не відповідає принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності. Вказаний вище арешт не забезпечує жодні правомірні вимоги, а лише безпідставно обтяжує його права.

З урахуванням вказаних вище обставин, його представник звернувся до державного виконавця із заявою від 26.07.2024, в якій просив зняти арешт з коштів на рахунку. Тобто, державний виконавець отримав достатнє документальне підтвердження того, що грошові кошти на рахунку боржника є заробітною платою, а звернення стягнення на ці кошти заборонено законом. У зв`язку з цим, вважає, що виконавець зобов`язаний був зняти арешт з коштів на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк». Однак, листом від 31.07.2024, державний виконавець повідомив його про відмову задовольнити такі вимоги. Отже, бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з грошових коштів на рахунку боржника, скаржник вважає неправомірною.

Таким чином, скаржник просить суд:

-визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не знятті арешту з коштів на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.07.2024;

-зняти арешт, накладений державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 60356012 на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.08.2024 скаргу прийнято та призначено її до судового розгляду.

У судове засідання скаржник не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом з тим, 29.08.2024 до суду надійшло письмове клопотання представника скаржника адвоката Стратілатова К.Г. від 29.08.2024 про розгляд справи без його участі та участі скаржника. Вимоги, які висвітлені у скарзі, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Крім того, представником -адвокатом Стратілатовим К.Г. надано до суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 60356012 від 19.12.2023.

У судове засідання стягувач не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзив на скаргу подано не було.

У судове засідання представник Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзив на скаргу подано не було.

Зважаючи на відсутність інформації про поважність причин неявки зазначених вище учасників справи, які повідомлялися належним чином про день, час та місце розгляду справи, з врахуванням положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що неявка стягувача та державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби не є перешкодою для розгляду скарги та ухвалив про проведення розгляду справи на підставі письмових доказів, що містяться у матеріалах справи.

Враховуючи думку скаржника та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи (скаргу та додані до неї матеріали) в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 24.05.2024 Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ у справі № 711/7009/15-ц, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 5990 грн. 43 коп., 3 % річних у розмірі 131 грн. 63 коп., інфляційні збитки у розмірі 1914 грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп., а всього 8 158 грн. 36 коп.

Вказаний судовий наказ було пред`явлено для примусового виконання до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), правонаступником якого є Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі якого розпочато виконавче провадження № 60356012.

Постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименка М.В. від 24.11.2021 у ВП № 60356012 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 10).

Крім того, встановлено, що постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Улюліної В.В. від 19.12.2023, виконавче провадження № 60356012 закінчене, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчого документа.

Відповідні відомості також підтверджуються інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно з якою, стосовно боржника ОСОБА_1 , відсутні незавершені виконавчі провадження (а.с. 6, 7).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 має АТ КБ «Приватбанк» рахунок № НОМЕР_1 , на який йому зараховується заробітна плата від військової частини (а.с. 13-17), на який накладено арешт.

26.07.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Стратілатов К.Г. звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту із коштів на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 11, 12).

Однак, листом Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.07.2024 № 15280/26.21-42/109692 орган державної виконавчої служби повідомив заявника про відсутність правових підстав для задоволення заяви та зняття арешту із коштів боржника ОСОБА_1 . Відповідна позиція обґрунтована тим, що відносно ОСОБА_1 наявні інші виконавчі провадженні, по яких останній має заборгованість на загальну суму 226 997 грн. 67 коп. (а.с. 18).

Оскільки державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не вжито ніяких дій щодо скасування обтяження арешту коштів боржника ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», а на теперішній час відсутні правові підстави для збереження такого виду обтяження, то заявник стверджує, що державним виконавцем допущену протиправну бездіяльність, внаслідок чого він звернувся до суду з цією скаргою.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено також у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 40 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною другою статті 40 Закону №1404 передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню, а відтак після фактичного повного виконання судового рішення підстави для збереження арешту майна припиняє своє існування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

За обставинами справи судом встановлено, що підставою звернення заявника до суду з цією скаргою є наявність арешту його грошових коштів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», накладеного постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименка М.В. від 24.11.2021 у виконавчому провадженні № 60356012, яке на теперішній час закінчене, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в зв`язку з фактичним повним виконанням). Предметом оскарження є бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягає у невчиненні будь-яких дій, направлених на вжиття заходів для скасування обтяжень майна боржника. При цьому, орган державної виконавчої служби в обґрунтування правомірності своїх дій покликається на наявність у боржника інших зобов`язань, задля забезпечення яких зберігається відповідне обтяження.

У цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що підставою накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_1 , зокрема і на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», є забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на виконання судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.09.2015. у справі № 711/7009/15-ц, а відтак безпосередньо стосується виконавчого провадження № 60356012. Натомість відповідне виконавче провадження закінчене, у зв`язку з його повним фактичним виконанням як у частині вимог стягувача, так і у частині відшкодування витрат виконавчого провадження, що підтверджується самою постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Улюліної В.В. від 19.12.2023 про закінчення виконавчого провадження № 60356012 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону «України «Про виконавче провадження», а також заявою стягувача від 20.11.2023 № 11/376 (а.с. 9).

До того ж, відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відносно ОСОБА_1 відсутні діючі виконавчі провадження, оскільки всі вони завершені.

Отже, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України органом державної виконавчої служби не надано суду будь-яких доказів на підтвердження необхідності збереження обтяження арешту на рахунках ОСОБА_1 , зокрема і на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», накладеного у рамках виконавчого провадження № 60356012, а відтак збереження такого обтяження вочевидь є неправомірним.

За таких обставин, враховуючи відсутність грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед стягувачем за судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.09.2015 у справі № 711/7009/15-ц, що обумовлено фактичним повним виконанням відповідного судового рішення та відшкодуванням боржником витрат виконавчого провадження, відсутність будь-яких відомостей стосовно наявності будь-яких грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед органом державної виконавчої служби, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на зазначене вище, орган державної виконавчої служби зобов`язаний був вжити належних заходів та зняти обтяження з майна заявника на підставі заяви його представника від 26.07.2024, проте цього не зробив, внаслідок чого допустив порушення прав заявника, тому вимоги скаржника є правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується оцінки інших доводів скаржника, зокрема тих, що на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», зараховується заробітна плата (грошове забезпечення) і звернення стягнення на такі кошти заборонено, то враховуючи зміст скарги та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за цією скаргою і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки таким доводам та доказам на підтвердження відповідних обставин, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду.

У цьому контексті, суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких підстав, враховуючи зміст порушеного права заявника, та обраний заявником спосіб захисту його прав шляхом ухвалення судом рішення про скасування відповідного обтяження, відповідає критеріям ефективності і передбачений ч. 5 ст. 59 Закону № 1404.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що звернення стягнення/арешт на кошти, зокрема заробітну плату, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом» (ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»), а тому арешт накладений на грошові кошти (заробітну плату) на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», - підлягає скасуванню. При цьому, враховуючи те, що виконавче провадження вже закінчене, то, як на думку суду, відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця знімати арешт, який накладений, в межах вказаного вище виконавчого провадження, на кошти, які знаходяться на рахунку у банківській установі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20.

Крім того, залишення арешту на кошти та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів (заробітної плати) та порушує його право на належне існування.

Разом з тим, на думку суду, слід відмовити у задоволенні скарги у частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка б полягала у не знятті арешту з коштів, які є заробітною платою боржника на рахунку, відкритому у банківській установі, оскільки за нормами чинного законодавства державний виконавець має право вчиняти певні виконавчі дії та приймати рішення, зокрема щодо накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках боржника у банківських установах.

Таким чином, скарга підлягає до часткового задоволення, враховуючи викладене вище.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 18, 77, 80, 141, 259, 260, 261, 447-453 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименка М.В. від 24.11.2023 у виконавчому провадженні № 60356012 про арешт коштів боржника, а саме арешт грошових коштів, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 03.09.2024.

Головуючий суддя С. М. Позарецька