ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5927/21 Номер провадження 22-ц/814/348/24Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Карпушина Г.Л., Триголов В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Саливон С.О.

представник відповідача адвокат Шевченко С.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2023, ухвалене суддею Мурашовою Н.В., повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третья особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації та визнання права власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

23.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації та визнання права власності, в якому просили суд: - припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну відповідачу 1/6 частину вказаної квартири у розмірі 69 475 грн шляхом перерахування відповідачу коштів, внесених позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА у Полтавській області; - визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину вказаної квартири; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 2000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що згідно свідоцтвом про право власності на житло від 05.05.1993 двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 м2, житловою площею 28,6 м2, належала на праві спільної сумісної власності матері ОСОБА_3 та сину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Спадщину померлої ОСОБА_3 прийняли її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , повнолітня донька ОСОБА_5 відмовилася від спадщини матері ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_1 . Таким чином після оформлення документів про право на спадщину померлої ОСОБА_3 вказана квартира стала належати на праві спільної часткової власності її сину ОСОБА_1 - 5/6 частин, а також сину ОСОБА_2 - 1/6 частина. При цьому ОСОБА_2 належать на праві власності й інші три об`єкти нерухомого майна (три квартири), що вказує на забезпечення його особисто та його дітей житлом. З 1982 року і по теперішній час ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проте чинить перешкоди співвласнику ОСОБА_1 , у користуванні вказаною квартирою, відмовляється нести тягар утримання спільного майна, не сплачує комунальні послуги, які надаються у спірну квартиру. Спільне користування спірною квартирою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо, оскільки вони не ведуть спільне господарство, кожен мають свої сім`ї, між ними склалися стійкі неприязні стосунки. Провести реальний розподіл квартири з виділенням в натурі належної ОСОБА_2 1/6 частини, що становить загальної площі 7,2 м2, із двохкімнатної спільної квартири, в якій одна кімната є прохідною, так щоб кожному співвласнику виділити ізольовані приміщення з окремими входами з дотриманням діючих будівельних норм, технічно неможливо, тому зазначена квартира є неподільною річчю. Частка ОСОБА_2 у спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є незначною. Згідно з висновком експерта від 24.09.2021 вартість спірної квартири становить 416 850,00 грн, а тому 1/6 частина спірної квартири, що належить ОСОБА_2 , коштує 69 475 грн. Оскільки ОСОБА_2 та його діти забезпечені іншим окремим житлом, а син ОСОБА_1 потребує житла для проживання зі своєю дружиною та малолітньою дитиною, ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 придбати належну йому частку у спільній квартирі навіть за ціну більшу ніж визначено в експертному висновку. Проте ОСОБА_2 відмовився. За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх майнових прав. Вказував, що таке припинення права власності на частину спільної квартири не завдасть істотної шкоди співвласнику ОСОБА_2 та членам його сім`ї, оскільки вони не користуються спірним житлом з 1982 року та забезпечені іншим окремим житлом.

12.01.2022 представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко С.М. подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) (т.1 а.с.181-182).

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що спірне житлове приміщення належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - 1/6 частина, ОСОБА_6 - 5/6 частин. Спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 43,4 м2, житловою площею 28,6 м2, у тому числі ізольована кімната 10,6 м2, прохідна кімната 18,0 м2, кухня 9,7 м2, вбиральня 3,4 м2, коридор 1,7 м2. Обидва співвласника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зареєстровані у спільній квартирі. ОСОБА_1 забезпечений іншим житлом, де фактично і мешкає зі своєю сім`єю. ОСОБА_2 не має у власності іншого нерухомого майна, окрім частки у вказаній квартирі, проте не може проживати у належній йому на праві спільної часткової власності квартирі, оскільки ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні належною йому частиною квартири. Разом з тим, неможливо провести реальний поділ спільної двокімнатної квартири з виділенням в натурі належної ОСОБА_2 1/6 частини у квартирі чи створенням двох незалежних об`єктів нерухомості. За таких обставин ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав, просив визначити порядок користування співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільним житловим приміщенням.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.04.2022 прийнято зустрічний позов до спільного розгляд із первісним позовом (т.2 а.с. 25-26).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2023 відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації та визнання права власності.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Повернуто ОСОБА_1 попередньо внесені на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 69 475 (шістдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 00 коп, що були сплачені 01.11.2021 в АТ КБ «ПриватБанк» квитанцією 0.0..1.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що частка ОСОБА_2 у спільній власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки провести реальний розподіл об`єкту нерухомого майна з виділенням в натурі належної ОСОБА_2 1/6 частини в двокімнатній квартирі, що становить від загальної площі 7,2 м2 (при нормі 28,0 м2 ) технічно неможливо, тому спірна квартира є неподільною. Доводи сторони позивача про те, що припинення права власності ОСОБА_2 у спірній квартирі на належну йому частку, яка є незначною, не спричинить йому та членам його сім`ї істотної шкоди, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Доводи сторони позивача про те, що на момент розгляду справи ОСОБА_2 належить право власності на інше нерухоме майно, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді, ґрунтуються лише на припущеннях. Запропонована ОСОБА_1 вартість належної ОСОБА_2 частки у квартирі, визначена висновком експерта ОСОБА_7 №9/10-21 від 24.09.2021, на час розгляду справи 29.03.2023 втратила чинність та не актуальна

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у змісті зустрічного позову при викладенні позовних вимог ОСОБА_2 не запропонував конкретний порядок користування спільною квартирою, який має розглянути суд, не запропонував жодного перепланування квартири для виділення двом співвласникам окремої кімнати у квартирі відповідно до належних їм часток. Обидва співвласника в спірній квартирі фактично не проживали, ОСОБА_2 не має зареєстрованого права власності на інше житло, а ОСОБА_1 забезпечений іншим житлом, де фактично мешкає, й дану квартиру він мав намір передати у користування третім особам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у задоволенні його первісного позову, скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його первісні позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене відносно іншої квартири, яка не є предметом спору, оскільки у мотивувальній частині рішення зазначена інша назва вулиці, на якій знаходиться спірна квартира. Також зазначає, що суд першої інстанції визнав встановленим той факт, що згідно акту непроживання від 07.02.2022, складеного КК «Будсервіс», відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Такий акт позивачу не надсилався. Вважає, що цей акт долучений до матеріалів цивільної справи незаконно, поза межами строку, встановленого для долучення доказів, вказані в акті свідки не були допитані судом, один із них взагалі не проживає у будинку. Висновок суду про те, що з 2018 року ОСОБА_2 не проживає у квартирі ОСОБА_8 , не доведено належними та допустимими доказами. Вказує, що суд умисно перекрутив обставини справи щодо вартості частки квартири. Також зазначає, що висновки суду у мотивувальній частині рішення суду є надуманими та не відповідають обставинам справи. Не відповідають обставинам справи висновки суду в частині показань допитаних свідків, щодо звернень позивача до поліції з приводу неможливості спільного користування квартирою та поведінки відповідача, щодо акту не проживання від 07.02.2022, щодо проживання власника ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_2 , щодо належності позивачу будинку по АДРЕСА_3 , який перебуває у спільній власності його та дружини, щодо показань відповідача в частині заниження вартості його частки квартири, щодо оплати частини комунальних послуг ОСОБА_2 та інші доводи, які викладені по суті у тексті позовної заяви. Також посилається на те, що при ухваленні рішення суд не застосував вимоги ст. 365 ЦК України. Відповідач не надав суду повну і об`єктивну інформацію, щоб створити уяву про потреби у житлі. Вказує, що викладені в апеляційній скарзі порушення судом норм цивільного процесуального права є істотними і призвели до неправильного вирішення справи. Розгляд справи був несправедливим, упередженим та з порушенням розумних строків розгляду. Посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, на рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справа, на постанови Верховного Суду у конкретних справах. Вказує, що судом першої інстанції порушені принципи верховенства права рівності учасників справи перед законом і судом, змагальності сторін, принцип об`єктивності і неупередженості. Суд першої інстанції не бачив докази позивача, збирав докази замість відповідача, вказував на необхідність допиту свідків, на витребуванні доказів. Вказує на безпідставне об`єднання позовів в одне провадження. Зазначає, що суд взагалі не мав достовірних та достатніх доказів, щоб робити висновки, зазначені в оскаржуваному рішенні, доказ відповідача, а саме акт про не проживання суд прийняв з грубим порушенням вимог ЦПК України поза межами строку для подання доказів. Суд грубо порушив норми СК України, правові висновки Верховного Суду, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд неправильно виклав показання свідка ОСОБА_5 , надав неповний технічний запис судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Гальонкін С.А., судді Карпушин Г.Л., Кузнєцова О.Ю. (т.3 а.с. 59).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.06.2023 відкрите апеляційне провадження у даній справі (т.3 а.с. 61).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.07.2023 справа призначена до апеляційного розгляду на 19.10.2023 о 09 год 40 хв, з повідомленням учасників справи (т.3 а.с. 68).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Карпушин Г.Л., Кузнєцова О.Ю. (т.3 а.с. 166).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.20 год 11.09.2024, з повідомленням учасників справи(т.3 а.с. 167).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Карпушин Г.Л., Триголов В.М.

Предметом даного апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації та визнання права власності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1993 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 м2, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 42,160).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 27.04.1993 Кременчуцьким міжміським БТІ, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 м2, житловою площею 28,6 м2, складається з двох кімнат: 1-а кімната прохідна 18,0 м2 та 2-а кімната 10,6 м2, кухні 9,7 м2, вбиральні 3,4 м2, коридору 1,7 м2. (т.1 а.с. 43-44).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 16.12.2021 Кременчуцьким міжміським БТІ, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 м2, житловою площею 28,6 м2, складається з двох кімнат: 1-а кімната прохідна 18,0 м2 та 2-а кімната 10,6 м2, кухні 9,7 м2, вбиральні 3,4 м2, коридору 1,7 м2, кладова 0,9 м2 (т.1 а.с. 154-162).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданим 15.07.2019 Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області (т.1 а.с. 41).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 16.01.2020 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М., зареєстрованим в реєстрі за №13, спадкова справа №66/2019, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1935 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син ОСОБА_2 - на 1/3 частку у спадщині, син ОСОБА_1 на 2/3 частки у спадщині, з врахуванням частки у спадщини від якої на його користь відмовилася дочка померлої ОСОБА_5 . Спадщина, на яку в указаних частках видане це свідоцтво, складається з частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 м2, житловою площею 28,6 м2. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири видано ОСОБА_1 та було зареєстровано в Спадковому реєстрі, № витягу 59030613 від 16.01.2020, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 196542596 від 16.01.2020 (т.1 а.с. 45-47).

Таким чином квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НОК129943, виданим 16.01.2020 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М., а також ОСОБА_1 - 5/6 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1993 (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом НОК129944 від 16.01.2020 року (1/3 частина).

Згідно з висновком експерта ОСОБА_9 №9/10-21 від 24.09.2021, виконаним за заявою ОСОБА_1 , за результатами проведеної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи встановлено, що ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату проведення експертизи складає 416 850 грн. Ринкова вартість 1/6 частини зазначеної квартири станом на дату проведення експертизи складає 69 475 грн. Провести реальний розподіл об`єкту нерухомого майна з виділенням в натурі належної ОСОБА_2 - 1/6 частини в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 7,2 м2 (при нормі 28,0 м2 ) технічно неможливо, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з окремими виходами, зі складом приміщень, зазначених у п.п.5.19, 5.20 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», які можуть бути використані як окремі квартири, чи які можливо переобладнати в такі квартири у відповідності з діючими будівельними нормами, не представляється можливим (т.1 а.с. 77-87).

У судовому засіданні у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шевченко С.М. стверджували, що вважають заниженою визначену у висновку експерта вартість спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , але ОСОБА_2 та його представник адвокат Шевченко С.М. не заявили клопотання про призначення експертизи для визначення актуальної вартості квартири. Разом з тим адвокат Шевченко С.М. указав, що станом на 29.03.2023 при ухваленні рішення суд має врахувати, що проведена за заявою ОСОБА_1 оцінка квартири за висновком експерта ОСОБА_9 №9/10-21 від 24.09.2021 вже втратила чинність, а тому є неактуальною. Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Саливон С.О. у судовому засіданні відмовилися заявити клопотання про призначення експертизи для визначення актуальної вартості квартири на момент розгляду справи 29.03.2023 року.

Згідно з актами, складеними 10.08.2021, 27.10.2021 ОСББ «Дорожник №2», голова правління та бухгалтер ОСОБА_10 , зі слів сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджено факт, що з 1982 року по теперішній час ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 51-52).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили, що ОСОБА_2 тривалий час з 1982 не проживає постійно за адресою: АДРЕСА_1 , а лише іноді навідується.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що є внутрішньо переміщеною особою, після початку воєнного стану була змушена виїхати з м. Харкова, з дозволу ОСОБА_1 оселилася в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де одна з кімнат закрита іншим співвласником ОСОБА_2 , проте останній не проживає в цій кімнаті постійно, лише іноді навідується. Разом з тим свідки вказували, що не бачили між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 бійок чи застосування насильства під час їх спілкування.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду повідомила, що у зв`язку з проблемами в сім`ї та розірванням шлюбу ОСОБА_2 просився у матері ОСОБА_3 жити у її квартирі, проте остання йому відмовила.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх сестра свідок ОСОБА_5 визнали, що з 2019 року після смерті матері ОСОБА_3 її син ОСОБА_2 закрив для особистого користування ізольовану кімнату у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вказували, що хоча ОСОБА_2 сам постійно не проживає у цій кімнаті квартири, проте й інший співвласник ОСОБА_1 не має доступу у вказану кімнату з 2019 року. На підтвердження вказаного факту ОСОБА_1 надав відеозапис зі спільної квартири, знятий на початку 2022 року.

13.06.2021, 10.09.2021 ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу того, що у нього виникав конфлікт з братом ОСОБА_2 стосовно поділу спільного майна, з приводу користування спільним майном, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено талонами повідомленнями єдиного обліку №6944, №10862. Дані звернення було розглянуто ВП №1 Кременчуцького РУП в Полтавській області, не виявлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 , встановлено наявність цивільно-правового спору, що вирішується судом (т.1 а.с.71-75).

ОСОБА_2 суду стверджував, що має право власності лише на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , й не має права власності на інше житло.

Так, згідно з актуальною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №267739525 від 27.07.2021 ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,4 м2, житловою площею 28,6 м2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НОК129943, виданим 16.01.2020 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М., рішення про державну реєстрацію №50677262 від 16.01.2020, а інша інформація не знаходиться в розділі актуальної інформації (т.1 а.с. 48-50).

За ОСОБА_2 не зареєстроване право власності на інше нерухоме майно, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №293942958 від 08.01.2022. Запис про реєстрацію права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_4 , погашено 07.04.2021. Згідно з договором дарування, посвідченим 12.10.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Д.О., ОСОБА_2 подарував своїй доньці ОСОБА_18 належну йому 1/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 214-219).

Згідно з договором дарування, посвідченим 17.10.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Д.О., ОСОБА_2 подарував своїй доньці ОСОБА_19 належну йому квартиру за адресою АДРЕСА_6 (т.2 а.с. 152-154).

ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджено листом Кременчуцької районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №13716/01-27 від 01.12.2021 (т.1 а.с.123).

Проте згідно з актом про непроживання, складеним 07.02.2022 фахівцем КК «Будсервіс» зі слів сусідів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 з лютого 2018 ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_7 (т.1 а.с. 277).

ОСОБА_8 належить право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу ВРМ №957530, посвідченого 30.08.2011 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за р.№9763, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №267740578 від 27.07.2021 (т.1 а.с. 65).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 08.08.2011 КП «Кременчуцьке МБТІ» квартира за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 37,7 м2, житловою площею 20,2 м2, складається з однієї кімнати 20,2 м2, кухні 7,1 м2, вбиральні 3,3 м2, передпокою 5,1 м2, вбудованої шафи 1,1 м2 (т.1 а.с. 222-223).

Зі змісту відзиву на первісний позов вбачається, що в цій однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , проживає власниця ОСОБА_8 (т.1 а.с. 205-207).

А також в однокімнатній квартирі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_7 , має зареєстроване місце проживання її та ОСОБА_22 син ОСОБА_2 , що підтверджено його паспортом НОМЕР_2 , виданим 03.10.2015 Петрівським РС УДМС України в Кіровоградській області (т.1 а.с. 221).

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.09.2019 у справі №524/1892/19 розірвано шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_8 , зареєстрований 14.07.1976, що підтверджено довідкою Відділу ДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 14.07.2021 №651/20.13-27 (т.1 а.с. 64).

Відповідач ОСОБА_2 суду стверджував, що йому не належить право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , оскільки вказана квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_8 .

З офіційного сайту судової влади вбачається, що станом на 29.03.2023 ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_8 з позовом про визнання спільною сумісною власності квартири за адресою: АДРЕСА_7 , хоча після розірвання їх шлюбу сплинуло більше трьох років https://court.gov.ua/fair/.

Суд першої інстанції неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 та його представнику адвокату Саливон С.О., що встановлення належності права власності ОСОБА_2 на інше нерухоме майно має істотне значення для вирішення спору про припинення його права власності на частку у спірній квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте вони не подали належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених ними обставин про наявність у ОСОБА_2 права власності на інше нерухоме майно, заперечували щодо допиту судом ОСОБА_8 з приводу обставин придбання у шлюбі та реєстрації на неї права власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , поділу спільного майна подружжя при розірванні шлюбу, не заявили клопотання про витребування у нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. копії договору купівлі-продажу ОСОБА_8 вказаної квартири ВРМ №957530 від 30.08.2011 та матеріалів нотаріальної справи. В обґрунтування своїх доводів про належність ОСОБА_2 іншого нерухомого майна посилалися лише на правові презумпції, викладені у постановах Верховного Суду у справах про вирішення спору між подружжям про поділ спільного сумісного майна, придбаного у шлюбі, ігноруючи той факт, що у даній справі іншій предмет позову та підстави, а суду не подані докази, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 є спір щодо поділу майна, придбаного дружиною під час шлюбу, та зареєстрованого особисто на неї, зокрема щодо оскарження права особистої власності дружини на квартиру, придбану нею у період шлюбу.

ОСОБА_1 має зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 130 м2, житловою площею 52,3 м2, що належить йому на праві власності. Цей факт підтверджено паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_1 КН594805, виданим 18.02.1998 Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №251948757 від 09.04.2021 та його особистими поясненнями (т.1 а.с. 39-40, 224-225).

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_14 , який з 26.08.2006 одружений зі ОСОБА_23 , має малолітню дитину ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте не має права власності на житло, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8 , з 13.03.2002 разом з іншими чотирма особами, що унеможливлює їх спільне проживання за адресою реєстрації. Наведені факти підтверджені Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №263783443 від 30.06.2021; свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданим 05.08.1985 відділом ЗАГС Крюківського райвиконкому м. Кременчука, актовий запис №632; свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4 , виданим 26.08.2006 Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, актовий запис №469; свідоцтвом про народження НОМЕР_5 , виданим 07.04.2017 Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №525; довідками про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №29178 від 29.10.2021, №18077 від 21.07.2021, №18434 від 23.07.2021, №21054 від 16.08.2021, №21053 від 16.08.2021 (т.1 а.с. 53-63).

06.10.2021 ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з пропозицією викупити належну йому 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 82-93).

У судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснив, що він вважає запропоновану ОСОБА_1 вартість його частки у спільній квартирі заниженою, а тому не погодився на пропозицію викупити належну йому частку за таку низьку ціну, не погоджується припинити його право власності з виплатою компенсації, яка не відповідає ринковим цінам, яка завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам його сім`ї.

ОСОБА_1 подав документи про оплату комунальних послуг, наданих у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної часткової власності, а також про встановлення вузлів обліку води (т.1 а.с. 94-113).

ОСОБА_1 подав документи про оплату встановлення пам`ятнику матері (т.1 а.с. 114-115).

ОСОБА_1 подав документи про оплату частини комунальних послуг, наданих у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної часткової власності (т.1 а.с. 226-229).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо захисту власності, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постанові від 07 квітня 2020 у справі №521/2993/13-ц Велика Палата Верховного Суду констатувала, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними); 2) чи переслідувало втручання легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті (якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів); 3) чи є відповідний захід пропорційним конкретній легітимній меті втручання у право (втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

За правилами частин першої другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

У ст. 358 ЦК України встановлено порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

У ст. 360 ЦК України визначено порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності. Так, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 у справі №750/11178/17 (провадження №61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Засади захисту права власності визначені зокрема у ст. 386 ЦК України. Так, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 у справі №760/8958/15-ц (провадження №61-4860св18) зазначено, що та обставина, що відповідач і її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні сама по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

У ст. 50 ЖК України визначені вимоги, що ставляться до жилих приміщень. Зокрема, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісного позову ОСОБА_1 є: - припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; - стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за належну відповідачу 1/6 частину вказаної квартири у розмірі 69 475 грн шляхом перерахування відповідачу коштів, внесених позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА у Полтавській області; - визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину вказаної квартири.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є визначення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 365 ЦПК передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками двокімнатної квартири (одна кімната прохідна, друга кімната ізольована) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 м2, житловою площею 28,6 м2, в якій ОСОБА_1 належить 5/6 часток квартири, а ОСОБА_2 належить 1/6 частка квартири, що відповідає 7,38 м2 загальної площі квартири та 4,77 м2 житлової площі.

Відповідач ОСОБА_2 не має у власності іншого житла, оскільки 17.10.2016 ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_8 подарував доньці ОСОБА_19 належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_6 (т.2 а.с. 152-154), а 20.10.2016 ОСОБА_2 подарував своїй доньці ОСОБА_18 належну йому 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 216-218).

Звертає на себе увагу та обставина, що вказані договори дарування вчинені ОСОБА_2 на користь своїх доньок задовго до відкриття спадщини у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , що виключає факт умисного відчуження ОСОБА_2 вказаних об`єктів нерухомого майна та створення уяви про його відсутність у нього.

Однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 37,7 м2, житловою площею 20,2 м2, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу ВРМ №957530, посвідченого 30.08.2011 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за р.№9763. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.09.2019 у справі №524/1892/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано, рішення не оскаржене, є чинним. На час ухвалення оскаржуваного рішення відсутні відомості щодо визнання спільною сумісною власності вказаної квартири за колишнім подружжям Капустіними та про її поділ. У вказаній квартирі ОСОБА_2 зареєстрований (т.1 а.с. 123), але згідно акту про непроживання від 07.02.2022 , складеного комісією, він не проживає (т.1 а.с. 276). Цей акт позивачем ОСОБА_1 не спростований.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на інше нерухоме майно, він має зареєстроване місце проживання в іншій квартирі, проте право власності на цю квартиру зареєстровано особисто за його колишньою дружиною ОСОБА_8 , ця квартира є однокімнатною, в ній фактично проживають колишня дружина ОСОБА_8 та повнолітній син ОСОБА_2 , що унеможливлює проживання в ній відповідача ОСОБА_2 , який в ній дійсно не проживає з лютого 2018 року, ОСОБА_2 не втратив інтерес до належної йому частки у спірній квартирі, після смерті своєї матері він прийняв спадщину, у 2019 самостійно без згоди іншого співвласник ОСОБА_1 визначив собі кімнату для користування площею 10,6 м2, тому суд першої інстанції визнав, що припинення для ОСОБА_2 права на 1/6 частку в спільній частковій власності на спірну двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , завдасть істотної шкоди його інтересам, а також інтересам його колишньої дружини та їх повнолітнього сина, що є перешкодою для задоволення позову ОСОБА_1 , а запропонована ОСОБА_1 вартість належної ОСОБА_2 частки у квартирі, визначена висновком експерта ОСОБА_7 №9/10-21 від 24.09.2021, на час розгляду справи 29.03.2023 втратила чинність та не актуальна, тому позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційнї скарги про те, що рішення суду ухвалене відносно іншої квартири, яка не є предметом спору, оскільки у мотивувальній частині рішення зазначена інша назва вулиці, на якій знаходиться спірна квартира, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду, допущена судом першої інстанції описка у назві вулиці підлягає виправленню у порядку ст. 269 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції визнав встановленим той факт, що згідно акту непроживання від 07.02.2022, складеного КК «Будсервіс», відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , що цей акт позивачу не надсилався, він долучений до матеріалів цивільної справи незаконно, поза межами строку, встановленого для долучення доказів, вказані в акті свідки не були допитані судом, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно матеріалів справи 10.02.2022 до суду першої інстанції від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевченка С.М. надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив, до якого було додано акт про непроживання від 07.02.2022 (т.1 а.с. 276) та ксерокопія фіскального чека АТ «Укрпоршта» від 08.02.2022 про направлення на ім`я ОСОБА_25 рекомендованого листа (т.1 а.с. 277). Ці дії вчинені стороною відповідача під час підготовчого провадження у даній справі, оскільки підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 16.05.2022 (т.2 а.с. 59-60), тому порушень вимог ЦПК України в цій частині не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду, що з 2018 року ОСОБА_2 не проживає у квартирі ОСОБА_8 , не доведено належними та допустимими доказами, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки вказаний акт стороною позивача не спростований, позивач не був позбавлений процесуальної можливості просити суд про виклик в якості свідків осіб, які його підписали.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд умисно перекрутив обставин справи щодо вартості частки квартири, що висновки суду у мотивувальній частині рішення суду є надуманими та не відповідають обставинам справи, що не відповідають обставинам показання допитаних свідків, щодо звернень позивача до поліції з приводу неможливості спільного користування квартирою та поведінки відповідача, щодо акту не проживання від 07.02.2022, щодо проживання власника ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_2 , щодо належності позивачу будинку по АДРЕСА_3 , який перебуває у спільній його та дружини власності, щодо показань відповідача в частині заниження вартості його частки квартири, щодо оплати частини комунальних послуг ОСОБА_2 , то ці доводи не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції, яке ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно виклав показання свідка ОСОБА_5 , надав стороні позивача неповний технічний запис судового засідання, то у відповідності до вимог ст. 249 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису, чого не було зроблено стороною позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. Судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, правильно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош Г. Л. Карпушин В. М. Триголов