Справа № 367/1215/22
Провадження №2/367/1132/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Яцуна А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача Державного податкового університету Дем`яновського Ю.Г.,

представника відповідача Міністерства фінансів України Снісаренко К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету, Міністерства фінансів України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Університету державної фіскальної служби про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що на підставі наказу Університету державної фіскальної служби України від 04 січня 2022 року № 2-к «Про звільнення працівників університету ДФС України» її звільнено з посади проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури УДФСУ на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скорочення штату працівників. Позивач зазначає, що категорично не погоджується із вищевказаним наказом та вважає його незаконним, оскільки його прийнято із порушенням чинного трудового законодавства, виходячи з наступного. Позивач стверджує, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 року № 1202-р «Про утворення Державного податкового університету» та наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету», Університет державної фіскальної служби України розпочав процес реорганізації шляхом приєднання до Державного податкового університету. Позивач зазначає, що Державний податковий університет є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Університету державної фіскальної служби України. Позивач звертає увагу суду, що на підставі вищезгаданих документів, а також наказу Університету державної фіскальної служби № 717-к «Про попередження щодо запланованого звільнення працівників», листа-звернення в.о. ректора Державного податкового університету Валентини Унинець -Ходаківської від 12 листопада 2021 року «Про звільнення в порядку переведення працівників з Університету державної фіскальної служби України в Державний податковий університет» 29 листопада 2021 року їй було надано попередження про звільнення із займаної посади проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та запропоновано посаду - професора кафедри публічного права. Позивач стверджує, що із запропонованою посадою вона не погодилась, про що зазначено в попередженні, оскільки така посада не є рівнозначною тій, яку вона обіймала до цього моменту.

Позивач вказує, що 21 грудня 2022 року вона написала заяву про скорочення терміну попередження про звільнення, оскільки зрозуміла, що жодних пропозицій щодо посади не отримає та 17 січня 2022 року була звільнена із займаної посади. Позивач звертає увагу суду, що весь період часу з моменту повідомлення про наступне вивільнення і до самого звільнення, а саме з 29 листопада 2021 року по 17 січня 2022 року, роботодавцем всупереч вимогам чинного трудового законодавства, так і не було запропоновано інших посад, які були створені в Державному податковому університеті. Крім того, стверджує, що відповідного до штатного розпису Державного податкового університету є аналогічна посада, яка за змістом передбачає виконання функцій за попередньою посадою проректор з економіки та розвитку інфраструктури. Також стверджує, що вищевказана посада залишається вакантною, оскільки виконання обов`язків за новоствореною посадою покладено на помічника ректора ОСОБА_3 , який має нижчий рівень кваліфікації та менший досвід роботи. Позивач звертає увагу суду, що роботодавець зобов`язаний пропонувати всі вакансії, що відповідають вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював. Позивач вважає,що відповідачем у порушення вимог частини 3 статті 49-2 КЗпП України їй не запропоновані всі вакантні посади, які з`явилися та існували у Державному податковому університеті з дня попередження про вивільнення і до дня розірвання трудових відносин, що свідчать про недотримання при звільненні вимог трудового законодавства. Крім того, зазначає, що вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Позивач звертає увагу суду, що вона є доктором юридичних наук, професором кафедри конституційного та адміністративного права, кандидатом економічних наук, доцентом, старшим науковим співробітником, а також має 22- річний стаж наукової роботи та роботи у сфері підготовки кадрів у вищій школі; 20-ти річний досвід роботи у сфері оподаткування, фінансового права, формування доходів та розподілу видатків бюджетів різних рівнів; 14-ти річний досвід роботи на керівній посаді, взаємодії з державними і контролюючими органами;9-ти річний досвід планування; управління фінансовими і людськими ресурсами та договірної роботи; 5 ти річний досвід контрольно - перевірочної роботи. Позивач звертає увагу суду, що відповідачем порушено право на залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Крім того, позивач не була повідомлена про жодний аналіз, хто з працівників користується перевагами для залишення на роботі, не було зібрано документів на підтвердження цього факту, не відомо чи створювалась спеціальна комісія чи в результаті суб`єктивної думки керівника було вирішено звільнити її з роботи. Позивач наголошує,що при звільненні не враховано її високий рівень кваліфікації та не забезпечено того, що при проведенні звільнення, власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку(перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду,звільнивши з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Позивач вважає, що відповідачем було порушено встановлений законом порядок звільнення, а саме: не виконано обов`язок по її працевлаштуванню, не запропоновано ніякої наявної вакантної посади в Державному податковому університеті, не встановлено факту неможливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу і факту її відмови від переведення на іншу роботу та вважає, що її звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства. Позивач стверджує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган,який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Університету державної фіскальної служби України від 04 січня 2022 року № 2-к та поновити її на посаді проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 28 липня 2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідача Державного податкового університету, в якому позивні вимоги вважає неогрунтованими такими, що не відповідають обставинам справи. Так, відповідач вказує, що 06 жовтня 2021 розпорядженням Кабінету Міністрів України за № 1202-Р «Про утворення Державного податкового університету» та наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 за № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету» було прийнято рішення щодо: утворення Державного податкового університету з віднесенням його до сфери управління Міністерства фінансів України; реорганізації Університету державної фіскальної служби шляхом приєднання до Державного податкового університету; Державний податковий університет є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Університету державної фіскальної служби України. Зазначає, що дійсно позивач займала посаду проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури Університету державної фіскальної служби України з 20.05.2021 року відповідно до наказу від 18 травня 2021 року за № 275-к. Представник відповідача, звертає увагу суду, що твердження позивача про те, що станом на момент подачі позовної заяви, тобто на 18 лютого 2022 року посада проректора з економіки та розвитку інфраструктури була вакантною, а виконання обов`язків покладено на помічника ректора - не відповідає дійсності та спростовується наступними документами: листом-звернення від 12.11.2021 року № 21/01-21, яким Державний податковий університет звернувся др. Університету державної фіскальної служби України з пропозицією звільнення працівників Університету державної фіскальної служби України у зв`язку з переводом відповідно до ч.5 ст. 36 КЗпП України до Державного податкового університету; наказом Університету державної фіскальної служби України від 29 листопада 2021 року за № 780-к помічника ректора ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади з 30.11.2021 року по переводу до Державного податкового університету; наказом Державного податкового університету від 29 листопада 2021 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду в.о. проректора з економіки та розвитку інфраструктури по переводу з Університету державної фіскальної служби України з 01.12.2021 року; ксерокопія трудової книжки ОСОБА_3 . Таким чином,вважає, що на момент повідомлення про наступне вивільнення посада проректора з економіки та розвитку інфраструктури не була вакантною. Крім того, зазначає, що аналогічні керівні посади, які б відповідали рівню кваліфікації та досвіду роботи позивача в Державному податковому університеті були відсутні у зв`язку з чим позивачу було запропоновано листом від 29 листопада 221 року було запропоновано посаду професора кафедри публічного права, що відповідає її рівню кваліфікації та досвіду роботи, однак з такою пропозицією позивач не погодилася, про що свідчить її підпис в листі-повідомленні від 29 листопада 2021 року. Представник відповідача звертає увагу, що позивач жодного разу не зверталась до відповідача з вимогою надати їй іншу посаду, ні з претензією щодо невідповідності її кваліфікації запропонованої посади. Представник відповідача наголошує,що 21 грудня 2021 року позивач подала до Університету державної фіскальної служби України заяву про скорочення терміну попередження про наступне звільнення та з проханням звільнити із займаної посади з 17 січня 20212 року. Таким чином, вважає, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 17 січня 2022 року на підставі особистої добровільної заяви позивачки у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Університету державної фіскальної служби України від 04.01.2022 року за № 2-к є неможливим, оскільки даний наказ був прийнятий на підстав добровільної заяви та з проханням її звільнити з 17 січня 2022 року, а тому в такому випадку відсутній спір, як і факт порушення прав позивача. Крім того зазначає, що твердження позивача щодо посади проректора з економіки та розвитку інфраструктури, яка на її думку є аналогічною до її попередньої посади є хибними, оскільки посади є абсолютно різними за своїм функціональним та кваліфікаційними категоріями. Зазначає ,що дійсно посада проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури відноситься до науково-педагогічних працівників. Проте, посада проректора з економіки та розвитку інфраструктури не є науково-педагогічною, що відображається у тому, що здійснюється іншим нормативним регулюванням, посада характеризується відсутністю ряду прав та гарантій, що передбачені Законом України «Про вищу освіту», неможливості брати участі брати у виборах керівника закладу вищої освіти, а також іншими функціональними обов`язками, що не пов`язані безпосередньо з освітнім та навчальним процесом. Крім того, відповідно до посадової інструкції проректора з економіки та розвитку інфраструктури кваліфікаційні вимоги нижчі: повна вища освіта(спеціаліст, магістр), стаж роботи - не менше 3 роки. Окрім цього, дані посади абсолютно різні за своїми функціями, оскільки проректор з економіки та інфраструктури не бере безпосередньої участі в освітньому та навчальному процесі, а основні завдання та обов`язки стосуються фінансово-економічної та господарської діяльності Університету та розробка механізмів їх реалізації. Представник відповідача зазначає,що поновлення на роботів передбачає скасування наказу про звільнення; поновлення працівника на посаді, яку він займав до звільнення, однак, такої посади, яку займала позивач в Університеті державної фіскальної служби України не існує в Державному податковому університеті,а посаду проректора з економіки та розвитку інфраструктури не можна вважати рівноцінною. Таким чином, поновлення на посаді проректора з науково- педагогічної роботи та інфраструктури є неможливим. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо процедури реорганізації, позивач була повідомлена про майбутнє вивільнення за два місяці; звільнення відбулося на підставі поданої нею заяви, при звільненні позивачу були здійснені всі передбачені виплати, розрахунок при звільненні робився на підставі окладів, які були встановлені позивачу, позивачу пропонувалися вакантні посади в університеті, даних та доказів того, що позивач бажала зайняти якусь із них надано не було. Представник відповідача зазначає,що безпідставним є посилання позивача на те, що вона могла б виконувати обов`язки проректора з економіки та розвитку інфраструктури, яку на даний момент займає ОСОБА_3 , оскільки правом визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників, штатний розпис наділений роботодавець. 07 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач підтверджує у своєму відзиві,що станом на 18 лютого 2022 року посада проректора щ економіки та розвитку інфраструктури була вакантною, а виконання обов`язків покладено на помічника ректора. Представник позивача вважає,що вищевказане підтверджується наказом Державного податкового університету від 29 листопада 2021 року,яким ОСОБА_3 було прийнято на посаду в.о. проректора з економіки та розвитку інфраструктури по переводу з Університету державної фіскальної служби України з 01 грудня 2021 року. Крім того, зазначає, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи має бути запропонована інша наявна робота. Також зазначає,що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював. Враховуючи вищевикладене, вважає, що обов`язком власника підприємства чи уповноваженого ним органу є працевлаштування працівника. 24 травня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Державного податкового університету, в яких зазначено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1202-р «Про утворення Державного податкового університету» та наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «деякі питання утворення Державного податкового університету» Державний податковий університет було зареєстровано як новостворену юридичну особу 02 листопада 2021 року. Після реєстрації Державного податкового університету Міністерством фінансів України був затверджений штатний розпис новоствореного навчального закладу на 2021 рік, який було введено в дію з 04 листопада 2021 року. Відповідно даний документ містить всі вакансії новоствореного навчального закладу, окрім посади ректора, на яку виконувачем обов`язків ректора згідно наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету» було призначено Валентину Унинець -Ходаківську. Зазначеним штатний розписом керувався Університет державної фіскальної служби України, коли пропонував позивачці посаду професора кафедри публічного права в порядку переведення до Державного податкового університету у зв`язку з реорганізацією Університету державної фіскальної служби України. Крім того зазначає, що при звільненні позивача з університету їй здійснено остаточний розрахунок при звільненні у розмірі 72 521,16 грн., розрахунок якого здійснений з середнього заробітку за два календарних місяці, що передували звільненню позивачки. 24 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Міністерства фінансів України, в якому відповідач зазначає,що Міністерство фінансів є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. 25 лютого 2020 року наказом Міністерства фінансів України № 91 було затверджено статут Університету державної фіскальної служби України. Відповідно до підпункту 7 пункту 6.1.2. ректор в межах наданих йому повноважень призначає та звільняє з посади працівників Університету та за погодженням з Мінфіном - головного бухгалтера. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі та Міністерством фінансів України не існує матеріально - правових відносин, оскільки Міністерство фінансів України не брав участі у процедурі призначення та/або звільнення працівників Університету, в тому числі і проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури та не приймав рішення щодо звільнення позивача. Крім того, зазначає, що на підставі наказу № 717-к від 12.11.2021 року «Про попередження щодо запланованого звільнення працівників» було здійснено попередження всіх працівників про заплановане звільнення у зв`язку з реорганізацією Університету шляхом приєднання та одночасно запропоновано переведення на посади відповідно до Штатного розпису Державного податкового університету в тому числі і проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури ОСОБА_1 . Представник Міністерства фінансів України зазначає, що роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників та вважає, що оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не вважається належним способом захисту. Представник Міністерства фінансів України стверджує,що при скороченні чисельності або штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою продуктивністю праці і кваліфікацією, проте воно враховується лише у випадку скорочення однорідних професій чи посад. Разом з тим,якщо сам працівник виявить бажання звільниться раніше, ніж сплине зазначений строк попередження про звільнення, то роботодавець може звільнити у строк, про який просить працівник. Звертає увагу суду, що позивач виявила бажання звільнитися раніше і звернулася із заявою від 21 грудня 2021 року до Голови комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби України Якубівського В.Л., в якій просила скоротити їй термін попередження про наступне звільнення та звільнити її із займаної посади з 17 січня 2022 року. Враховуючи вищевикладене, відповідач Міністерство фінансів України просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 вересня 2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у Державного податкового університету інформацію про наявність усіх вакантних посад в Державному податковому університеті з 29.11.2021 по 17.01.2022 включно. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2023 року заяву представника Державного податкового університету Сидоренко С.І. про процесуальне правонаступництво задоволено. Замінено відповідача по справі №367/1215/22 за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на його правонаступника - Державний податковий університет. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі у якості відповідача Міністерство фінансів України. Представник позивача Ковальов А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Університету державної податкової служби України - Демяновський Ю.Г. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Міністерства фінансів України - Снісаренко К.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Положеннями статті 43 Конституції України задекларовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Порядок звільнення - це певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України за № 1202-р від 06 жовтня 2021 року «Про утворення Державного податкового університету» та наказу Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 року № 574 «Деякі питання утворення Державного податкового університету» було прийнято рішення про утворення Державного податкового університету з віднесенням його до сфери управління Міністерства фінансів України та реорганізації Університету державної фіскальної служби України шляхом приєднання до Державного податкового університету. Державний податковий університет є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Університету державної фіскальної служби України. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 4173 зареєстровано юридичну особу Державний податковий університет, . Змінами в організації виробництва і праці слід розуміти раціоналізацію робочих місць, введення нових форм організації праці, впровадження передових методів, технологій, тощо. Зі змісту норми п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника: ліквідація; реорганізація; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Суд, розглядаючи справу про поновлення на роботі, має належним чином з`ясувати чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі (правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017р. у справі № 6-1723цс17). До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-1264цс17. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною другою статті 42 КЗпП України, зокрема, визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стажу і досвіду роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Крім того судом встановлено, що позивач є доктором юридичних наук, професором кафедри конституційного та адміністративного права, кандидатом економічних наук, доцентом, старшим науковим співробітником, а також має 22- річний стаж наукової роботи та роботи у сфері підготовки кадрів у вищій школі; 20-ти річний досвід роботи у сфері оподаткування, фінансового права, формування доходів та розподілу видатків бюджетів різних рівнів; 14-ти річний досвід роботи на керівній посаді, взаємодії з державними і контролюючими органами;9-ти річний досвід планування; управління фінансовими і людськими ресурсами та договірної роботи; 5 ти річний досвід контрольно - перевірочної роботи, що підтверджується копією трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи, твердження позивача щодо посади проректора з економіки та розвитку інфраструктури, яка на її думку є аналогічною до її попередньої посади є хибними, оскільки посади є абсолютно різними за своїм функціональним та кваліфікаційними категоріями. Відповідно до посадової інструкції проректора з економіки та розвитку інфраструктури кваліфікаційні вимоги нижчі: повна вища освіта(спеціаліст, магістр), стаж роботи- не менше 3 роки. Окрім цього, дані посади абсолютно різні за своїми функціями, оскільки проректор з економіки та інфраструктури не бере безпосередньої участі в освітньому та навчальному процесі, а основні завдання та обов`язки стосуються фінансово-економічної та господарської діяльності Університету та розробка механізмів їх реалізації. Таким чином, право визначати рівень кваліфікації і продуктивності належить роботодавцю. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 813/1220/16, поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами. До закінчення двомісячного строку вказаного попередження звільнення працівника з ініціативи роботодавця не допускається. 25 лютого 2020 року Міністерством фінансів України було затверджено Статут Університету державної фіскальної служби України, що підтверджується наказом № 91 від 25 лютого 2020 року. Відповідно до підпункту 7 пункту 6.1.2 ректор в межах наданих йому повноважень призначає та звільняє з посади працівників університету, та за погодженням з Мінфіном - головного бухгалтера. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 275-к від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 була призначена на посаду проректора з науково - педагогічної роботи та інфраструктури Університету державної фіскальної служби України з 20 травня 2021 року. Відповідно до наказу від 12 листопада 2021 року № 717-к Університету державної фіскальної служби України «Про попередження щодо запланованого звільнення працівників» Головою комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби України було попереджено всіх працівників про заплановане звільнення у зв`язку з реорганізацією Університету шляхом приєднання до Державного податкового університету та одночасно запропоновано переведення на посади відповідно до Штатного розпису Державного податкового університету, в тому числі і проректору науково - педагогічної роботи та інфраструктури Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 . Відповідно до наказу № 3 від 18 листопада 2021 року «Про ведення в дію штатного розпису» відповідно до пункту 3.7 статуту Державного податкового університету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2021 № 574 введено в дію 04 листопада 2021 року штатний розпис Державного податкового університету на 2021 рік та штатний розпис Науково-дослідного інституту фінансової політики Державного податкового університету на 2021 рік. За змістом штатного розпису Державного податкового університету на 2021 рік затвердженого 04.11.2021, передбачено посади, в тому числі: професора кафедри публічного права, проректора з економіки та розвитку інфраструктури. Відповідно до додатку до наказу від 12 листопада 2021 року № 717-к «Про попередження щодо запланованого звільнення працівників» ОСОБА_1 29 листопада 2021 року було попереджено про звільнення із займаної посади проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури через два місяці з моменту ознайомлення з даним попередженням відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України, згідно зі статтею 44 КЗпП України та, що буде виплачена вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, крім того запропоновано подальшу роботу в порядку переведення в Державному податковому університеті на посаду професора кафедри публічного права, та одночасно запропоновано в порядку переведення в Державному податковому університеті на посаду професора кафедри публічного права. Таким чином, судом встановлено, що дійсно в Університеті державної фіскальної служби України відбулася реорганізація шляхом приєднання Університету державної фіскальної служби України до Державного податкового університету та Державний податковий університет є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Університету державної фіскальної служби України, в якому відбулося скорочення чисельності та штату працівників, зокрема посади проректора з науково - педагогічної роботи та інфраструктури. Суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у цивільній справі № 185/5041/18. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною другою статті 42 КЗпП України, зокрема, визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стажу і досвіду роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Судом встановлено, що позивач є доктором юридичних наук, професором кафедри конституційного та адміністративного права, кандидатом економічних наук, доцентом, старшим науковим співробітником, а також має 22- річний стаж наукової роботи та роботи у сфері підготовки кадрів у вищій школі; 20-ти річний досвід роботи у сфері оподаткування, фінансового права, формування доходів та розподілу видатків бюджетів різних рівнів; 14-ти річний досвід роботи на керівній посаді, взаємодії з державними і контролюючими органами;9-ти річний досвід планування; управління фінансовими і людськими ресурсами та договірної роботи; 5 ти річний досвід контрольно - перевірочної роботи, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно Штатного розпису Державного податкового університету на 2021 рік передбачено посаду проректора з економіки та розвитку інфраструктури. Однак, твердження позивача щодо вищевказаної посади, яка на її думку є рівнозначною до її попередньої посади є хибними, оскільки посади є абсолютно різними за своїм функціональним та кваліфікаційними категоріями. Відповідно до посадової інструкції проректора з науково-педагогічної роботи та інфраструктури Університету державної фіскальної служби України кваліфікаційні вимоги наступні: повна вища освіта ( спеціаліст, магістр), науковий ступінь доктора (кандидата) наук, вчене звання професора ( доцента). Стаж керівної діяльності в закладах освіти чи органах державної виконавчої влади не менше 3 років. Відповідно до посадової інструкції проректора з економіки та розвитку інфраструктури кваліфікаційні вимоги нижчі: повна вища освіта(спеціаліст, магістр), стаж керівної роботи - не менше 3 роки. Окрім цього, дані посади абсолютно різні за своїми функціями, оскільки проректор з економіки та інфраструктури не бере безпосередньої участі в освітньому та навчальному процесі, а основні завдання та обов`язки стосуються фінансово-економічної та господарської діяльності Університету та розробка механізмів їх реалізації. Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 813/1220/16, поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами. Таким чином, право визначати рівень кваліфікації і продуктивності належить роботодавцю. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі 6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі 6-3048цс15. Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення 29 листопада 2021 року, що підтверджується додатком до наказу від 12 листопада 2021 року № 717-к «Про попередження щодо запланованого звільнення працівників» та позивачу одночасно з попередженням про вивільнення запропоновано посаду професора кафедри публічного права. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася із заявою від 21 грудня 2021 року до Голови комісії з реорганізації Університету державної фіскальної служби України Якубівського В.Л., в якій просила скоротити їй термін попередження про наступне звільнення та звільнити її із займаної посади з 17 січня 2022 року. Відповідно до наказу № 2-к від 04 січня 2022 року Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 , проректору з науково - педагогічної роботи та інфраструктури скорочено термін попередження про звільнення та звільнено 17 січня 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та службі бухгалтерського обліку та фінансової звітності доручено виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, виплатити грошову компенсацію з невикористану відпустку за період роботи з 20.05.2021 року по 17.01.2022 року. Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні за січень 2022 року ОСОБА_1 було виплачено середній заробіток за два календарних місяці, що передували звільненню. Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. До закінчення двомісячного строку вказаного попередження звільнення працівника з ініціативи роботодавця не допускається. Водночас, якщо сам працівник виявить бажання бути звільненим раніше, до закінчення строку попередження, роботодавець може здійснити звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у строк, про який просить працівник. Судом встановлено, що позивача було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано посаду професора публічного права, однак до закінчення строку попередження позивач подала заяву про скорочення цього строку і просила звільнити її 17.01.2022, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі. Звертаючись до роботодавця із заявою від 21.12.2021 щодо скорочення строку попередження про звільнення, позивач мала зважати на правові наслідки подання такої заяви. Таким чином, суд не вбачає порушення роботодавцем вимог ст. ст. 42, 492 КЗпП України, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця протягом усього строку попередження про вивільнення, а позивач, подавши відповідну заяву про скорочення такого строку виявила свою волю на припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 17.01.2022 року. Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного податкового університету, Міністерства фінансів України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук