Справа № 307/5434/23
Провадження № 2/307/974/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Марченко Михайлович звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 03 липня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №035Є/V-U. В забезпечення кредиту позивачем надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: кафе магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 112, 56 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та магазин загальною площею 161,86 м.кв., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 22 квітня 2019 року та 19 липня 2019 року відповідачем подано заяву про вчинення виконавчих написів, якими пропонувалося звернути стягнення на іпотечне майно, що і було зроблено приватним нотаріусом Боднар І.М. 09 листопада 2020 року. Позивач дізнався, що 21 серпня 2020 року постановами BП № 62570323 та ВП № 62574765 дані виконавчі написи прийнято Тячівським відділом ДВС України до свого провадження. Ознайомившись через представника з матеріалами виконавчих проваджень, позивач вважає, що вказані виконавчі написи № 1166 від 19 липня 2019 року та №2171 від 19 липня 2019 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний позивачу на праві власності.

Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус, третя особа, не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення ( платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Разом з цим, відповідачем за даним договором згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2015 року по справі № 307/2525/15-ц стягнуто заборгованість по зазначеному кредиту. Звернувшись у 2015 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання на 2015 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним, однак відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після 2015 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так у самому розмірі такої заборгованості. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем третій особі із заявою про вчинення виконавчого напису не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Як вбачається з запису нотаріуса стягнення проводиться за 10 років чотири місяці сімнадцять днів, що значно перевищує термін позовної давності. Із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки відповідач звернувся лише в 2019 році, а заборгованість існувала з 05 грудня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Відповідно до пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій , нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, протягом якого міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Позбавлення житла може відбуватися лише за рішенням суду, а отже при вчиненні виконавчого напису Третьою особою проігноровано вимоги Конституції України, та не перевірено, чи розповсюджується на відносини між позивачем та відповідачем дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосовно мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, який перестав бути чинним в квітні 2021 року.

Враховуючи викладене, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1166 вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. 22 квітня 2019 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно кафе-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 112,56 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 ; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2171 від 19 липня 2019 року, про стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно магазин, загальною площею 161,86 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 ; а також стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору.

27 листопада 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків вказаних згідно ухвали суду.

08 грудня 2023 року, на виконання вказаної ухвали суду, представником позивача усунуто недоліки позовної заяви.

11 грудня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом, призначено справу до підготовчого судового засідання, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

09 квітня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача АТ КБ «Приват Банк», повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви, просила розгляд справи провести без її участі.

Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ЗАТ КБ «Приватбанк» 03 липня 2008 року було укладено кредитну угоду №035 Є/VU та було надано позивачу кредит у розмірі 85000 доларів США зі сплатою 18% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 02 липня 2018 року (а.с.21-26).

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №035 Є/VU від 03 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 08 липня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3043, згідно якого ОСОБА_2 надав в іпотеку належне йому майно, а саме кафе-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 112,56 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15-20).

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №035 Є/VU від 03 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 08 липня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3045, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали в іпотеку належне їм майно, а саме магазин, загальною площею 161,86 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.27-32).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року у справі №307/2525/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 117547 (сто сімнадцять тисяч п`ятсот сорок сім) доларів США 26 центів, що за курсом НБУ становить 2506107 (два мільйони п`ятсот шість тисяч сто сім) гривень 58 копійок заборгованості за кредитним договором №035Є/V-U від 3 липня 2008 року та 3654 гривень сплаченого судового збору (а.с.38-41).

22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 1166, щодо звернення стягнення на нерухоме майно - кафе-магазин «Едельвейс», загальною площею 112,56 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , яке за договором іпотеки, посвідченого 08 липня 2008 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. за реєстровим № 3043 передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі: заборгованість за кредитом - 63 643,79 доларів США, заборгованість за відсотками 132 824,78 доларів США, пені 99 285,68 доларів США, а всього 295 754,25 доларів США, що за курсом НБУ на 20 листопада 2018 року становить 8 211 566 грн. 18 коп., та з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3500 грн., становить 8 215 066 грн. 18 коп. Строк, за який проводиться стягнення з 03 липня 2008 року по 20 листопада 2018 року (а.с.13).

Крім того, 19 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2171, щодо звернення стягнення на нерухоме майно - магазин, загальною площею 161,86 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , який є боржником за кредитним договором №035 Є/V-U від 03 липня 2008 року та ОСОБА_3 , який є майновим поручителем ОСОБА_2 , за його кредитним зобов`язанням, яке за договором іпотеки, посвідченого 08 липня 2008 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. за реєстровим № 3045 передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі: заборгованість за кредитом - 63 643,79 доларів США, заборгованість за відсотками 132 824,78 доларів США, пені 99 285,68 доларів США, а всього 295 754,25 доларів США, що за курсом НБУ на 20 листопада 2018 року становить 8 211 566 грн. 18 коп., та з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3500 грн., становить 8 215 066 грн. 18 коп. Строк, за який проводиться стягнення з 03 липня 2008 року по 20 листопада 2018 року (а.с.14).

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 62570323 від 21 серпня 2020 року, головним державним виконавцем Тячівського РВ ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Токар А.В. на підставі виконавчого напису № 1166 від 22 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 8215066,18 грн. (а.с.9-10).

Також, постановою про відкриття виконавчого провадження № 62574765 від 21 серпня 2020 року, головним державним виконавцем Тячівського РВ ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Токар А.В. на підставі виконавчого напису № 2171 від 19 липня 2019 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 8215066,18 грн. (а.с.11-12).

Згідно виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором №035Є/VU від 03 липня 2008 року , укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2 , станом на 20 листопада 2018 року вбачається, що загальна сума заборгованості складає 8 622 144,42 грн. (33-35).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною першою, четвертою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією (п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає стягненню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документів, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19.

Підставами даного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є наступні: відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; не направлення стягувачем письмової вимоги боржнику про усунення порушення виконання зобов`язання; а також відсутність доказів отримання позивачем такої вимоги; відсутність факту безспірності заборгованості боржника.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідченому договорі, що передбачає сплату грошових сум, подаються:а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;строк, за який має провадитися стягнення;інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості, та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 127/7932/17, провадження № 61-27853 св18).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 19 березня 2021 року, справа № 750/3781/20, провадження № 61-14943св20).

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

Згідно правової позиції Верховного суду, висловленій в постанові по справі №750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06.06.2019 р., розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Відповідачем та третьою особою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин щодо наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості надано до суду не було.

Як вбачається з оскаржуваних виконавчих написів нотаріуса, строк за який провадиться стягнення з 03 липня 2008 року по 20 листопада 2018 року, при цьому, загальна сума заборгованості включає в себе, зокрема, заборгованість за відсотками в сумі 132824,78 доларів США.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно п.1.3. кредитної угоди №035 Є/V-U від 03 липня 2008 року термін повернення кредиту встановлений до 02 липня 2018 року, однак, відповідач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав за кредитним договором, тож право нарахування процентів за договором з цього моменту є припиненим.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2015 року у справі №307/2525/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 117547 доларів США 26 центів, що за курсом НБУ становить 2506107 гривень 58 копійок заборгованості за кредитним договором №035Є/V-U від 3 липня 2008 року.

Таким чином, нарахування процентів здійснено відповідачем після закінчення строку дії договору, що суперечить вимогам чинного законодавства України, а сума заборгованості зазначена у виконавчому написі не може вважатись безспірною, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, Верховним Судом неодноразово зроблено висновки про те, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (постанова ВП ВС від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 постанова ВП ВС від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17).

Однак, слід зауважити, що переривання позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд.

Виконавчі написи про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: кафе-магазин «Едельвейс», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчиненні з метою задоволення вимог іпотекодержателя 22 квітня 2019 року та 19 липня 2019 року.

Таким чином, АТ «ПриватБанк», звернувшись у 2015 році до позичальника з позовом про стягнення боргу, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання.

Починаючи з 2015 року, Банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки як у судовому, так і у позасудовому порядку у межах строку позовної давності, проте звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису лише у 2019 році, тобто поза межами строку для пред`явлення такої вимоги.

Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц також дійшла до висновку, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено наступні умови вчинення нотаріусами виконавчих написів: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У пп. 3.1 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку №296/5 вчинення нотаріальних дій закріплено аналогічну норму, у відповідності до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Іншого строку давності для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості нотаріусом законодавство не передбачає.

Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Суд також нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналізі положень законодавства України та приймаючи до уваги те, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2147, 20 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 22 квітня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 1166, про звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно кафе-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 112,56 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 .

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 19 липня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за № 2171, про звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно магазин, загальною площею 161,86 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д", ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6 офіс 9.

Повний текст рішення суду складено 20 червня 2024 року.

Суддя М.Д. Стецюк