ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 465/4935/22

провадження № 61-4283св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2022 року в складі судді Кузя В. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» (далі - КНП «Львівське ТМО 2») та просила визнати бездіяльність виконуючого обов`язки генерального директора КНП «Львівське ТМО 2» Миськіва А. В. у відповіді від 27 липня 2022 року № 1689, а саме нескерування до Управління охорони здоров`я Львівської міської ради подання щодо надання їй матеріальної допомоги на підставі рішення Львівської міської ради незаконною; та зобов`язати уповноважену особу КНП «Львівське ТМО 2» скерувати до Управління охорони здоров`я Львівської міської ради подання щодо надання їй одноразової матеріальної допомоги на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року.

Позов мотивувала тим, що з 01 жовтня 1990 року працює в КНП «Львівське ТМО 2» на посаді лікаря-невролога. У період з 14 січня 2022 року по 07 лютого 2022 року перехворіла коронавірусною хворобою COVID-19.

На підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року деякі працівники закладу, які перенесли цю хворобу, отримали одноразову матеріальну допомогу.

Вона неодноразово зверталася до відповідача щодо надання їй цієї допомоги, однак отримувала відмову з посиланням на те, що така допомога не надається. При цьому з відповіді Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вона дізналася, що відповідне подання про надання їй одноразової матеріальної допомоги відповідач до департаменту не подавав. Такі дії керівника закладу вважала бездіяльністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано КНП «Львівське ТМО 2» в особі його керівника скерувати до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подання для вирішення питання надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач як працівник закладу охорони здоров`я перехворіла на коронавірусну хворобу й підпадає під категорію осіб, яким може бути надано право на отримання матеріальної допомоги за поданням керівника медичного закладу, у якому вона працює. Однак таке подання до органу, уповноваженого вирішувати питання щодо наявності чи відсутності підстав надання матеріальної допомоги, відповідач не подавав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2022 року в частині вирішення вимог про зобов`язання уповноваженої особи КНП «Львівське ТМО 2» скерувати до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подання щодо надання позивачу одноразової матеріальної допомоги на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не довела свої вимоги. Рішення органу місцевого самоврядування від 12 березня 2021 року не регулює питання надання матеріальної допомоги медичним працівникам, яким діагностовано коронавірусну інфекцію в 2022 році, а аналогічного рішення в 2022 році Львівська міська рада не приймала.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2023 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункти 3,4 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року та рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2022 року в частині відмови у визнанні бездіяльності незаконною й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволенні цієї вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, не дослідили зібрані в справі докази.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не врахував, що медичним працівникам, які перехворіли на коронавірусну хворобу в 2022 році, надавалася матеріальна допомога відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 12 березня 2021 року. Крім того апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Суд першої інстанції не врахував, що визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання скерувати подання є однією позовною вимогою, у зв`язку чим безпідставно задовольнив позов частково.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 червня 2023 року справа № 465/4935/23 надійшла до Верховного Суду.

Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-невролога в КНП «Львівське ТМО 2».

Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року «Про надання матеріальної допомоги працівникам закладів охорони здоров`я Львівської міської територіальної громади, яким діагностовано коронавірусну хворобу COVID-19» виконавчий комітет вирішив:

1. Надати з бюджету Львівської міської територіальної громади матеріальну допомогу працівникам закладів охорони здоров`я Львівської міської територіальної громади, яким діагностовано коронавірусну хворобу COVID-19, а саме:

у розмірі 20 000,00 грн кожному на загальну суму 2 040 000,00 грн у межах Комплексної програми соціальної підтримки окремих категорій громадян Львівської міської територіальної громади згідно з додатком 1;

у розмірі 24 844,72 грн кожному на загальну суму 819 875,78 грн згідно з додатком 2.

2. Управлінню соціального захисту департаменту гуманітарної політики провести виплату відповідно до пункту 1 за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Львівської міської територіальної громади на 2021 рік за КПКВКМБ 0813242 «Інші заходи у сфері соціального захисту і соціального забезпечення».

У додатках 1 та 2 до цього рішення містяться списки працівників, яким надається матеріальна допомога.

Позивач з 14 січня 2022 року по 07 лютого 2022 року перехворіла на коронавірусну хворобу COVID-19.

Листом КНП «Львівське ТМО 2» від 27 липня 2022 року позивачу повідомлено, що згідно з телефонним роз`ясненням Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради виплата матеріальної допомоги медичним працівникам, які захворіли на COVID-19, буде здійснюватися тим працівникам, які перебували на стаціонарному лікуванні до 01 березня 2021 року.

У відповідь на запит ОСОБА_1 Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради листом від 19 серпня 2022 року підтвердило, що на адресу управління не надходило подання від керівника КНП «Львівське ТМО» щодо надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року, оскільки виплати Львівською міською радою були припинені.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до КНП «Львівське ТМО 2» про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Бездіяльність відповідача, на її думку, полягає в тому, що керівник закладу не направив до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради подання про надання їй матеріальної допомоги на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 154 від 12 березня 2021 року, як медичному працівнику, який перехворів на коронавірусну хворобу.

Частиною першою статті 9-1КЗпП України передбачено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Згідно з частиною першою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення.

Установлено, що 12 березня 2021 року виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення щодо надання матеріальної допомоги працівникам закладів охорони здоров`я Львівської міської територіальної громади, яким діагностовано коронавірусну хворобу COVID-19 за рахунок коштів, передбачених у бюджеті громади на 2021 рік. У додатках до цього рішення міститься список працівників, яким надається відповідна матеріальна допомога.

Тобто цим рішенням врегульовано питання виплати матеріальної допомоги тим працівникам, яким на дату його прийняття діагностовано COVID-19, тоді як позивачу діагностовано COVID-19 у 2022 році. Подібного рішення у 2022 році виконавчий комітет Львівської міської ради не приймав.

При цьому рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 12 березня 2021 року не визначає дію такого на майбутнє, не містить обов`язку керівникам закладів охорони здоров`я направляти до Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики подання щодо надання працівникам матеріальної допомоги.

Жодних доказів, що на підставі цього рішення відповідач надсилав такі подання щодо інших працівників, які перехворіли на COVID-19 у 2022 році, позивач не надала.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів про відмову в задоволенні позову в частині визнання бездіяльності відповідача незаконною.

Не заслуговують на увагу посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив її клопотання про витребування доказів, оскільки такі спростовуються змістом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, у якій наведені обґрунтовані мотиви відмови в його задоволенні. Суд апеляційної інстанції врахував, що позивач не заявляла таке клопотання в суді першої інстанції, а неможливість подати його до суду першої інстанції не довела.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 грудня 2022 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко