Дата документу 07.02.2024
Справа № 501/4215/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення коштів, відшкодування шкоди

учасники справи до суду не з`явились

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування шкоди, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в порядку відшкодування завданих збитків 35237,00 грн., 27200,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 14.01.2020, в рамках якого вона (позивачка) підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.191 КК України. Досудове розслідування завершено 22.04.2020 та направлено до суду з обвинувальним актом.

Позивачка зазначає в позові, що в середині жовтня 2019 їй та її чоловіку почали дзвонити слідчі СУ ГУНП та запрошувати її на допит. Задля отримання професійної правової допомоги, позивачка звернулась до адвоката Головішина В.К., який працює у складі АО «Юридична консультація м.Іллічівська» (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №1048 від 11.12.2002, видане Одеською обласною КДКА, рішення №30/70 від 01.02.2002).

Після проведення консультацій адвокат Головішин В.К. сказав, що зможе легко закрити справу без її передачі до суду та порадив позивачці не реагувати на дзвінки слідчих та не з`являтись до слідчого управління допоки вона не розпишеться в повістці про виклик. Позивачка вчинила, як рекомендував їй адвокат.

Однак, в середині грудня 2019 повторились дзвінки від слідчого та позивачці надійшло смс-повідомлення з вимогою з`явитись до слідчого управління 20.12.2019. Позивачка знову звернулась до адвоката Головішина В.К. за порадою, який продовжував запевняти її, що до отримання повістки про виклик до слідчого управління, їй немає про що турбуватись.

Позивачка вказує в позові, що 16.01.2020 їй зателефонував працівник СБУ та запросив її з`явитись до слідчого управління, про що вона в черговий раз звернулась до адвоката Головішина В.К., який рекомендував подзвонити слідчому та призначити йому зустріч в офісі ОСОБА_2 . За свою правову допомогу адвокат визначив оплату у розмірі 700 доларів США, які були передані чоловіком позивачки від її імені. Договір адвокат не підписав та він не надав позивачці документ на підтвердження отримання грошей.

У позивачки 20.01.2020 відбулась телефонна розмова зі слідчим, в ході якої останній розповів, що у зв`язку з її систематичним ухиленням її від явки за викликами, відносно неї будуть прийняті суворі заходи. Про вказані обставини позивачка повідомила адвоката та просила надати їй необхідну правову допомогу. Відповідач запевнив позивачку, що 23.01.2020 їздив у слідче управління, де вирішив її питання та заспокоїв, що причин для хвилювання немає.

Позивачка стверджує в позові, що адвокат їздив 23.01.2020 до слідчого управління, намагався з`ясувати її статус у кримінальному провадженні, однак через відсутність у нього документів на підтвердження повноважень, будь-якої інформації йому не надано. Цю обставину відповідач не повідомив позивачці та продовжував радити їй не реагувати на дзвінки слідчого, змінити номер телефону з метою затягування з явкою до слідчого задля спливу терміну притягнення її до відповідальності.

Поки позивачка їздила на лікування, за місцем її мешкання відбулось кілька обшуків, на що відповідач не зміг нічого відповісти.

Коли позивачка з`явилась з відповідачем 16.03.2020 до СУ ГУНП, позивачку було затримано та повідомлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеса у справі №947/1166/20 задоволено її привід для участі у розгляді клопотання про тримання під вартою.

Того ж дня 16.03.2020 позивачку доставлено до Київського районного суду м.Одеса для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрано вказаний запобіжний захід та визначено заставу у розмірі 73570,00 грн.

Позивачка вважає, що обрання судом запобіжного заходу спричинено відсутністю в матеріалах справи на момент судового засідання наявності у позивачки двух неповнолітніх дітей, підтвердження хвороби та необхідності лікування, наявності міцних соціальних зв`язків, тощо. Відповідач, як її захисник не володів ситуацією, проявив пасивність щодо справи позивачки. У результаті позивачка опинилась в Одеському слідчому ізоляторі, що стало для неї сильним психологічним стресом, приниженням її гідності.

Відповідачем не оскаржено ухвалу суду від 16.03.2020, він не робив дій для її звільнення та не володів відомостями про механізм її звільнення, він самоусунувся від подальшого надання правової допомоги.

Необхідну допомогу позивачці надали інші фахівці, які підготували апеляційну скаргу на ухвалу від 16.03.2020, здійснювали її захист в апеляційному суді, який задовольнив клопотання позивача.

Позивачка разом з чоловіком 23.04.2020 прийшли до відповідача та зажадали отримати від нього договір про правову допомогу та документ на підтвердження отриманої оплати, звіту про виконану роботу та повернення отриманої оплати через неналежне виконання відповідачем своїх професійних обов`язків, на що отримали відмову від відповідача.

Позивачка 22.08.2020 звернулась до КДКА Одеської області зі скаргою та просила притягти ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 02.02.2021 відносно відповідача порушено дисциплінарну справу, за результатами розгляду якої притягнуто адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за грубе одноразове порушення Правил адвокатської етики, застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на 6 (шість) місяців.

Позивачка, посилаючись на ст.ст.1212, 1213 ЦК України, звернулась до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 700 доларів США переданих відповідачу (еквівалент суми у розмірі 19040 грн.), витрачені кошти на її визволення з ізолятора та судові тяжби з апеляційним судом у розмірі 500 доларів США (еквівалент 14000 грн.), суми за розгляд її звернення до дисциплінарної палати у розмірі 2197 грн., суми за витрати на правову допомогу з оформлення позовної заяви у розмірі 4000 грн. та судового збору у розмірі 908 грн.

Також, позивачка стверджує у позові, що відповідач має компенсувати їй моральну шкоду у розмірі 27200 грн., яку він завдав їй вказаними діями та бездіяльністю. З вини відповідача вона перебувала в слідчому ізоляторі, терпіла моральні страждання, дотепер перебуває у стані стресу та страху, тощо.

Відповідач надав до суду відзив на позов (а.с.79-80), згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що 16.08.2019 до нього за правовою допомогою звернулась позивачка ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що кримінальне провадження на той час відносно ОСОБА_1 не було зареєстровано, невідомо скільки часу буде витрачено, тому сторони домовились, що гонорар складатиме фіксована сума незалежно від тривалості витраченого часу, тобто за весь час, що відповідач буде займатись даним питанням.

ОСОБА_1 пояснила відповідачу в чому її обвинувачують, у зв`язку з чим вони почали збирати докази обґрунтованості отримання ОСОБА_1 державної допомоги та остання запитувала чи може їй самій поїхати у слідче управління, на що відповідач пояснив, що якщо її не викликають, їхати не потрібно та краще збирати докази.

ОСОБА_1 17.01.2020 разом зі своїм чоловіком розповіли відповідачу, що телефонував слідчий слідчого управління і вони повідомили його, що будуть 20.01.2020 у слідчому управлінні, але вранці 20.01.2020 відповідачу зателефонував чоловік ОСОБА_1 та розповів, що його дружина нікуди їхати не хоче і нікуди не поїде.

Відповідач роз`яснив наслідки нез`явлення до слідчого.

У травні 2020 до відповідача в офіс приїхав чоловік ОСОБА_1 і повідомив про бажання дружини поїхати у слідче управління, вони домовились, що 16.05.2020 вони разом поїдуть до слідчого управління.

Відповідач зазначає у відзиві, що з 17.01.2020 по 16.05.2020 він не бачився із ОСОБА_1 , вона змінила номер свого телефону, а робота по збиранню доказів невинуватості ОСОБА_1 проводилась з її чоловіком.

Київським районним судом м.Одеса 16.05.2020 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави як запобіжного заходу. Оскаржувати ухвалу суду про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 та її чоловік відмовились і інформували відповідача, що укладено договір з іншим адвокатом, а з ним договір розірвано.

Відповідач стверджує, що договір про надання правової допомоги ним виконано належним чином відповідно до обставин, що склались на час його виконання. ОСОБА_1 уклала договір з іншим адвокатом і відповідно вона повинна сплачувати іншому адвокату гонорар.

За порушення правил адвокатської етики кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області на відповідача накладено дисциплінарне стягнення, яке відповідач не оскаржував.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 справа розподілена на розгляд судді Петрюченко М.І. (а.с.60).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 18.11.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.75-76).

В судовому засіданні 08.02.2022 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94).

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились. Позивачка неодноразово надавала до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с.111, 112, 116, 119, 123, 124, 127, 130, 135, 139). У подальшому позивачка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги задовольнити (а.с.143).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях відповідача, його викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.83, 90, 96, 100, 102, 105, 108, 114, 118, 122, 126, 129, 132, 134, 138, 142).

Разом з тим, відповідач в судові засідання не з'являвся, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 18.11.2021 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 14.01.2020, в рамках якого вона (позивачка) підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.191 КК України. Досудове розслідування завершено 22.04.2020 та направлено до суду з обвинувальним актом.

Позивачка зазначає в позові, що в середині жовтня 2019 їй та її чоловіку почали дзвонити слідчі СУ ГУНП та запрошувати її на допит. Задля отримання професійної правової допомоги, позивачка звернулась до адвоката Головішина В.К., який працює у складі АО «Юридична консультація м.Іллічівська» (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №1048 від 11.12.2002, видане Одеською обласною КДКА, рішення №30/70 від 01.02.2002).

Після проведення консультацій адвокат Головішин В.К. сказав, що зможе легко закрити справу без її передачі до суду та порадив позивачці не реагувати на дзвінки слідчих та не з`являтись до слідчого управління допоки вона не розпишеться в повістці про виклик. Позивачка вчинила, як рекомендував їй адвокат.

Однак, в середині грудня 2019 повторились дзвінки від слідчого та позивачці надійшло смс-повідомлення з вимогою з`явитись до слідчого управління 20.12.2019. Позивачка знову звернулась до адвоката Головішина В.К. за порадою, який продовжував запевняти її, що до отримання повістки про виклик до слідчого управління, їй нема про що турбуватись.

Позивачка вказує в позові, що 16.01.2020 їй зателефонував працівник СБУ та запросив її з`явитись до слідчого управління, про що вона в черговий раз звернулась до адвоката Головішина В.К., який рекомендував подзвонити слідчому та призначити йому зустріч в офісі ОСОБА_2 . Зо свою правову допомогу адвокат визначив оплату у розмірі 700 доларів США, які були передані моїм чоловіком від її імені. Договір адвоката не підписано та він не надав позивачці документ на підтвердження отримання грошей.

У позивачки 20.01.2020 відбулась телефонна розмова зі слідчим, в ході якої останній розповів, що у зв`язку з її систематичним ухиленням від явки за викликами, відносно неї будуть прийняті суворі заходи. Про вказані обставини позивачка повідомила адвоката та просила надати їй необхідну правову допомогу. Відповідач запевнив позивачку, що 23.01.2020 їздив у слідче управління, де вирішив її питання та заспокоїв, що причин для хвилювання немає.

Коли позивачка з`явилась з відповідачем 16.03.2020 до СУ ГУНП, позивачку було затримано та повідомлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеса у справі №947/1166/20 задоволено її привід для участі у розгляді клопотання про тримання під вартою.

Того ж 16.03.2020 позивачку доставлено до Київського районного суду м.Одеса для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрано вказаний запобіжний захід та визначено заставу у розмірі 73570,00 грн.

Адвокат Головішин Г.П. підтвердив у відзиві, що починаючи з серпня 2019 року він спілкувався з ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 відносно тактики взаємодії з правоохоронними органами по вказаному кримінальному провадженню.

Адвокат Головішин Г.П. 16.03.2020 здійснював захист ОСОБА_1 в Київському районному суді м.Одеса, що підтверджується копією ухвали суду про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.22-23).

Відповідачем не оскаржено ухвалу суду від 16.03.2020, він не робив дій для її звільнення та не володів відомостями про механізм її звільнення, він самоусунувся від подальшого надання правової допомоги.

Необхідну допомогу позивачці надали інші фахівці, які підготували апеляційну скаргу на ухвалу від 16.03.2020, здійснювали її захист в апеляційному суді, який задовольнив апеляційну скаргу адвоката Черан Р.М. та скасовано ухвалу Київського районного суду м.Одеса від 16.03.2020, що підтверджується копією ухвали (а.с.28-33).

В матеріалах даної цивільної справи є копія витягу з Угоди №01-3/20 про надання правової допомоги ОСОБА_1 , датований 16.03.2020 (а.с.14). На цьому документі є підпис як адвоката Головішина Г.П., засвідчений печаткою ОА «Юридична консультація місті Іллічівська», так і підпис особи, що звернулась до адвоката клієнта ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи наявна копія ордеру серії ОД №237731 на надання правової допомоги ОСОБА_1 від імені адвоката Головішина В.К. (а.с.64).

Позивачка 22.08.2020 звернулась до КДКА Одеської області зі скаргою та просила притягти ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 02.02.2021 відносно відповідача порушено дисциплінарну справу, за результатами розгляду якої притягнуто адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за грубе одноразове порушення Правил адвокатської етики, застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на 6 (шість) місяців (а.с.45-53).

Згідно мотивуючої частини рішення дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 02.02.2021, дисциплінарна палата вважає, що адвокатом ОСОБА_2 було допущено порушення приписів Правил адвокатської етики, а саме:

- адвокат неправдиво посилався на не прийняття участі як учасника процесу у кримінальному провадженні, що в подальшому спростовано матеріалами дисциплінарної справи, тощо;

- правова допомога адвокатом по захисту скаржниці надавалась без належно укладеного договору. Таким чином адвокатом порушено вимоги статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та частини 1 статті 14 Правил адвокатської етики;

- в ході захисту скаржниці адвокат вдавався до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству, проявив недостатню компетентність та недобросовісність з врахуванням всіх обставин справи, що стосується захисту скаржниці та можливих наслідків щодо неї, чим порушив вимоги частини 1 пункту 1 статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та частини 2 статті 11 Правил адвокатської етики;

- адвокат не виконав вимоги статті 18 та частини 2 статті 26 Правил адвокатської етики, що виразилось у відмові формувати клієнтку про хід та виконання ним доручення.

Дисциплінарною палатою встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку та наявність причинного зв`язку між порушенням Правил адвокатської етики та негативними наслідками, що настали внаслідок такого порушення для клієнтки.

ІV. Оцінка Суду.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачених цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із п.3 ст.19 Закону видами адвокатської, серед іншого, діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно з п.1, 3, 7, 11 ч.1 ст.20 цього Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб тощо; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст.21 Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат, зокрема, зобов`язаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

Оскільки згідно із ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то претензії щодо порушення адвокатом умов договору про надання правової допомоги представляють собою спір, який повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Правилами адвокатської етики, затвердженими установчим з`їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, визначено, що ці Правила слугують обов`язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні ними своїх багатоманітних та іноді суперечливих професійних прав та обов`язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури та принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законодавчими актами України, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката у дисциплінарному провадженні кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (преамбула).Співвідношення Правил адвокатської етики і чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність Норми цих Правил не відміняють і не замінюють положень чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, а доповнюють і конкретизують його (ст.1 Правил).

Як визначено у ст.27 Правил адвокатської етики кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної правової допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва. Адвокат повинен намагатися оперативно виконувати доручення клієнтів, дотримуючись при цьому всіх інших вимог, що пред`являються законом і цими Правилами до належного виконання адвокатом своїх професійних обов`язків.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до положень ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За положеннями ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з приписів норм ст.ст.623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг.

За правилами ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом в матеріалах даної цивільної справи є копія витягу з Угоди №01-3/20 про надання правової допомоги ОСОБА_1 , датований 16.03.2020 (а.с.14). На цьому документі є підпис як адвоката Головішина Г.П., засвідчений печаткою ОА «Юридична консультація місті Іллічівська», так і підпис особи, що звернулась до адвоката клієнта ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи наявна копія ордеру серії ОД №237731 на надання правової допомоги ОСОБА_1 від імені адвоката Головішина В.К. (а.с.64).

Дослідженими судом доказами встановлено, що адвокат Головішин Г.П. 16.03.2020 здійснював захист ОСОБА_1 в Київському районному суді м.Одеса, що підтверджується копією ухвали суду про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.22-23).

Відповідачем не оскаржено ухвалу суду від 16.03.2020, він не робив дій для її звільнення та не володів відомостями про механізм її звільнення, він самоусунувся від подальшого надання правової допомоги.

Необхідну допомогу позивачці надали інші фахівці, які підготували апеляційну скаргу на ухвалу від 16.03.2020, здійснювали її захист в апеляційному суді, який задовольнив апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 та скасовано ухвалу Київського районного суду м.Одеса від 16.03.2020, що підтверджується копією ухвали (а.с.28-33).

Позивачка 22.08.2020 звернулась до КДКА Одеської області зі скаргою на адвоката ОСОБА_2 .

Рішенням дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 02.02.2021 відносно відповідача порушено дисциплінарну справу, за результатами розгляду якої притягнуто адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за грубе одноразове порушення Правил адвокатської етики, застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на 6 (шість) місяців (а.с.45-53).

Згідно мотивуючої частини рішення дисциплінарної палати КДКА Одеської області від 02.02.2021, дисциплінарна палата вважає, що адвокатом ОСОБА_2 було допущено порушення приписів Правил адвокатської етики, а саме:

- адвокат неправдиво посилався на не прийняття участі як учасника процесу у кримінальному провадженні, що в подальшому спростовано матеріалами дисциплінарної справи, тощо;

- правова допомога адвокатом по захисту скаржниці надавалась без належно укладеного договору. Таким чином адвокатом порушено вимоги статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та частини 1 статті 14 Правил адвокатської етики;

- в ході захисту скаржниці адвокат вдавався до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству, проявив недостатню компетентність та недобросовісність з врахуванням всіх обставин справи, що стосується захисту скаржниці та можливих наслідків щодо неї, чим порушив вимоги частини 1 пункту 1 статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та частини 2 статті 11 Правил адвокатської етики;

- адвокат не виконав вимоги статті 18 та частини 2 статті 26 Правил адвокатської етики, що виразилось у відмові формувати клієнтку про хід та виконання ним доручення.

Дисциплінарною палатою встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку та наявність причинного зв`язку між порушенням Правил адвокатської етики та негативними наслідками, що настали внаслідок такого порушення для клієнтки.

Таким чином, суд вважає доведеним наявність вини відповідача у порушенні правил адвокатської етики, порушення умов договору про надання правової допомоги, що спонукало позивача до відновлення порушених прав, спричинило позивачу моральних страждань та є підставою для цивільно - правової відповідальності у даній справі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 700 доларів США переданих відповідачу (еквівалент суми у розмірі 19040 грн.).

Також, підлягають задоволенню вимоги позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми за розгляд її звернення до дисциплінарної палати у розмірі 2197 грн., яка підтверджується копією квитанції №154010093 від 13.08.2020 (а.с.36).

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрачених коштів на її визволення з ізолятора та судові тяжби з апеляційним судом у розмірі 500 доларів США (еквівалент 14000 грн.), оскільки вказані докази відсутні в матеріалах даної цивільної справи.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд керується наступним.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами не підтверджується (пункт 4 Постанови Пленуму).

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір визначеної судом компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану позивача. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Суд встановив, що моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через завдання їй вказаними діями та бездіяльністю відповідача. З вини відповідача вона перебувала в слідчому ізоляторі, терпіла моральні страждання, дотепер перебуває у стані стресу та страху, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання позивача.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з глибини фізичних та душевних страждань, завданих відповідачем позивачці, наявності перешкод у реалізації її життєвих планів, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості й дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 5000 грн.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При подачі позову до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.1), який у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

В матеріалах справи наявна копія договору №5/21 від 27.10.2021 про надання правової допомоги ОСОБА_1 від імені адвоката Чорнуцького В.П. (а.с.56), квитанція до прибуткового касового ордеру №5/21 від 01.11.2021 про сплату 4000,00 грн. за договором №5/21 від 27.10.2021 (а.с.57), акт прийому-передачі виконаних послуг за Договором про надання юридичних послуг №5/21 від 27.10.2021 (а.с.58).

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку відшкодування завданих збитків 700 доларів США переданих відповідачу (еквівалент суми у розмірі 19040 грн.), суми за розгляд звернення позивача до дисциплінарної палати у розмірі 2197 грн. та в порядку відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідоме) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у справі у розм ірі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко