Провадження № 2-о/750/237/24
У Х В А Л А

29 липня 2024 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні дитини,

в с т а н о в и в :

24.07.2024 ОСОБА_1 через адвоката Слєпченка С.А. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Установлення даного факту має для заявника юридичне значення і є підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Із матеріалів справи убачається, що у період з 28.04.2007 до 25.10.2018 заявник перебував у шлюбі із ОСОБА_3 . Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із 2016 року заявник почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , з якою 24.11.2023 зареєстрував шлюб. Від фактичних шлюбних відносин у них народилась донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, до складу сім`ї заявника входить також неповнолітня дитина від попереднього шлюбу дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Родина має статус багатодітної, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначено главами 1 і 6 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України).

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

За приписами пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Заявник просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19 зазначила, що суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Недопустиме ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно із частиною п`ятою статті 22 вищевказаного Закону призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, заявлена ОСОБА_1 вимога не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, і заявник на це не посилається в заяві, а тому її належить розглядати виключно у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішень (дій) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі відмови у звільненні від призову на військову службу на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як чоловік, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Правова мета звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення юридичного факту щодо перебування на утриманні неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , породжує для заявника підстави для звільнення від призову на військову службу на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому така вимога пов`язані з проходженням військової служби, тобто є публічно-правовими відносинами заявника з державою чи її органами, а отже не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Із урахуванням викладеного, заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішення цього питання належить до юрисдикції адміністративного суду, і даний факт підлягає доказуванню в межах вирішення адміністративного спору.

За приписом пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 186, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні дитини.

Роз`яснити заявнику право звернутися до суду зі своїми вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Суддя