Провадження № 2/638/6073/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

13 вересня 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова, розглянувши матеріали позовної заяви представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

Встановив:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив Визнати частково недійсним в частині покупця ОСОБА_2 договір купівлі продажу житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений 08 вересня 2009 року та посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Живолуп І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 3-2664.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) покупцем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за договором що був укладений 08 вересня 2009 року з ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Живолуп І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 3-2664.

В позовній заяві представник позивача зазначив, що позивач є учасником бойових дій, а тому відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що вона не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Так, у порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Посилання представника позивача на п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу звільнення його від сплати судового збору, судом не береться до уваги, з огляду на таке.

До позовної заяви додано копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 06.10.2021 року.

Пунктом 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року (справа №805/3982/17-а), аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону "Про сплату судовий збір" в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу; отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів; якщо вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій, судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання покупцем, тобто ця справа не пов`язана з порушенням гарантій соціального захисту позивача як учасника бойових дій, а тому судовий збір має бути сплачений ним на загальних підставах.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

В позовній заяві позивач заявляє фактично вимогу про визнання право власності на об`єкт нерухомого майна.

Разом з тим, статтею 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається реальною вартістю майна.

Згідно п. 9 ч. 1 ст.176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов`язкових платежів, визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 176, п. 3 ч.3 ст.175 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подачу позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За такого, позивачу необхідно надати звіт експерта про ринкову вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Як вбачається, вказана заява була подана за використанням підсистеми «Електронний суд».

Поряд з цим, відповідно до приписів ч. 7 ст. 43 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви) у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Системний аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що норма ч. 7 ст. 43 ЦПК України застосовується, зокрема у випадку подання особою заяви в електронній формі.

Згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Пунктом 11 Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п. 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Тобто до інших видів листів, крім листів з оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений.

Аналізуючи наведені норми, Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 820/1186/17 зробив висновок, що Кабінет Міністрів України визначив в окремі категорії поштових відправлень, рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю.

Отже, виходячи зі змісту ч. 7 ст. 43 ЦПК України, належним виконанням стороною справи указаної норми Кодексу, є надсилання нею саме поштою листом з описом вкладення (листом з оголошеною цінністю) іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У випадку подання особою в електронній формі заяви, така особа зобов`язана надіслати листом з описом вкладення копію заяви з додатками іншим учасниками справи.

Зважаючи на те, що позивач подав заяву в електронній формі, а відтак він зобов`язаний долучити до неї докази надсилання листом з описом вкладення відповідачу.

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні позовної заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р., в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на положення ч.1 ст. 185 ЦПК України, суд вважає, що позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи викладе та керуючись ст. 177, 260, 261 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - залишити без руху та надати позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали суду для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: Т. В. Штих