ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2316/20

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/128/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Відповідач: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем ОСОБА_5 , про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку (суддя Коротка А.О.), постановлену у м. Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 померли, в зв`язку з чим судом було залучено до участі у справі в якості позивачки правонаступницю ОСОБА_4 її дочку ОСОБА_2 (а.с.75) та замінено первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача - ОСОБА_3 (а.с.103).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку залишено без розгляду за заявою представниці позивачки адвоката Дуденок О.О..

У вересні 2023 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про компенсацію понесених судових витрат у розмірі 5 000 грн за надані адвокатом послуги з професійної правничої допомоги.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення . Ухвала мотивована тим, що стороною відповідача в заяві про компенсацію витрат не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Крім того, судом встановлено, що первісними позивачами у справі були саме батьки ОСОБА_2 , а не вона сама, яка вступила у справу вже як їхній правонаступник, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї умислу на порушення прав відповідачки, як про це не може свідчити і сама лише повторність подачі аналогічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскарджувану ухвалу суду і ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивачів пропорційно до пред`явлених ними позовних вимог на користь відповідачки судові витрати у сумі 5 000 грн. Вказує на те, що суд розглянув питання щодо стягнення судових витрат лише стосовно одного позивача ОСОБА_2 , не врахувавши, що співпозивачем є ОСОБА_1 , який з самого початку приймає участь у справі. В оскаржуваній ухвалі суду про нього, як про позивача, взагалі не згадується. За доводами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за власним бажанням подала клопотання про вступ у справу в якості правонаступника померлої позивачки, тобто підтримувала попередні її дії. Вважає, що неодноразове звернення до суду з аналогічними позовними вимогами та залишення їх без розгляду, свідчить про зловживання процесуальними правами та про необґрунтованість дій позивачів, у зв`язку з чим відповідачка має право на розподіл понесених нею витрат.

Позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому вони просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін. Позивачі вказують, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не було вказано орієнтовного розрахунку судових витрат та не надано їх позивачам, заявлений же до стягнення розмір судових витрат є завищеним. Відповідач звертаючись до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення не вказує в чому полягає необґрунтованість дій позивачів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

За матеріалами справи встановлено, що з позовною заявою до суду звертались двоє позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , які надали повноваження на представлення їх інтересів у суді адвокату Дуденок О.О., що підтверджується договорами про надання правової допомоги та ордерами (а.с.29-32).

Після смерті позивачки ОСОБА_4 та залучення до участі у справі в якості позивача її правонаступника ОСОБА_2 , остання уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Дуденок О.О. (а.с.73-74).

Таким чином, адвокат Дуденок О.О. протягом розгляду даної справи представляла інтереси позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Усі заяви та клопотання адвокат Дуденок О.О. до суду подавала від імені позивачів (а.с.88, 94, 102, 113, 116, 120, 121, 128, 130). Також в якості представника позивачів вона подавала і клопотання про залишення позову без розгляду (а.с.129).

Проте суд першої інстанції в ухвалі від 05 вересня 2023 року, зазначаючи учасників справи не зазначив позивача ОСОБА_1 та не приймав рішення щодо заявлених ним позовних вимог.

Звертаючись до суду із заявою про компенсацію судових витрат, відповідачка ОСОБА_3 просила стягнути їх з обох позивачів.

Судом першої інстанції вирішено ж вимоги заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення про компенсацію понесених судових витрат лише щодо одного із позивачів ОСОБА_2 і не розглянуто вимог до іншого позивача ОСОБА_1 , який не вибував із справи, а його інтереси представляла адвокат Дуденок О.О.

Ухвалою від 27 грудня 2023 року дана справа була зняла з апеляційного розгляду та повернула до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області для вирішення вимог заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про компенсацію понесених судових витрат.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року розглянуто вимоги клопотання щодо ухвалення додаткового рішення стосовно позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова Верховного суду від 14.01.2021 у справі №521/3011/18).

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами, що у даному випадку судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання дій позивача ОСОБА_2 необґрунтованими, оскільки вона вступила у справу як правонаступник, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї умислу на порушення прав відповідачки. Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 , як спадкоємиця прав позивача, набула також і всіх її обов`язків, не заслуговують на увагу суду.

Доводи апеляційної скарги про відсутність рішення суду щодо задоволення клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 , як співпозивача по справі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки рішення щодо позовних вимог заявлених зазначеним позивачем судом першої інстанції не ухвалювалось, а отже вирішення питання про ухвалення додаткового рішення відносно ОСОБА_1 є передчасним. Ухвала суду першої інстанції від 15 січня 2024 року відповідачкою не оскаржується та не є предметом даного апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Головуючий: Судді: