ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1657/22Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/104/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Іванюти О.М.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/1657/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року (ухвалене суддею Вийванко О. М., повний текст якого складено 18 травня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки припиненими,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про визнання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки припиненими.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликалася на те, що 24 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого було Акціонерне товариство «Альфа-Банк», а в даний час Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-23-08. На підставі даного кредитного договору банком надано позичальнику кредитні кошти в сумі 200000.00 грн. зі сплатою 13.75 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 січня 2023 року. Згідно додаткової угоди №1 від 27 червня 2008 року до цього Договору відсоткову ставку за кредитним договором збільшено до 17.25 % річних. Інші умови договору були залишені без змін.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитом згідно договору поруки № 770/43-12-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між кредитором та ОСОБА_5 , остання взяла на себе зобов`язання в повному обсязі відповідати солідарно за виконання договору кредиту позичальником ОСОБА_4 .

Окрім цього, в якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань по поверненню кредиту з відсотками, 24 січня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір №770/76-25-08, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. за реєстраційним номером 845. У відповідності до п.1.1. іпотечного договору, іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Іпотечний договір теж було укладено на термін до 15 січня 2023 року (закінчення дії договору кредиту).

У зв`язку з тим, що позичальник не виконував зобов`язань за договором кредиту, відповідач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та 01 лютого 2013 року за вих. № 19.101-86/85-330 направив позов до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за договором кредиту № 770/38-23-08 від 24 січня 2008 року. Згідно поданого позову, банк просив стягнути з позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 достроково всю суму заборгованості за договором кредиту станом на 28 січня 2013 року, яка становила в загальній сумі 241505.88 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року у справі № 99/13 даний позов задоволено частково та достроково стягнуто:

- із позичальника ОСОБА_4 заборгованість в загальній сумі 241505.88 грн. (вся основна сума боргу, нараховані проценти та пеня), а також 2187.05 грн. третейського збору;

- із поручителя ОСОБА_5 заборгованість за договором кредиту станом на дату винесення рішення суду з урахуванням умов договору поруки в загальній сумі 187628.13 грн. (вся основна сума боргу, нараховані проценти та пеня), а також 2187.05 грн. третейського збору.

На підставі вказаного рішення Дніпровським районним судом м.Києва за заявою банку 09 вересня 2013 року видано виконавчий лист за № 755/17541/13, який в подальшому відповідачем пред`явлено для примусового виконання до Відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження ВП № 40596116, а стосовно солідарного боржника ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження ВП № 47908112 про стягнення з боржників всієї заборгованості за кредитним договором достроково в загальній сумі 187628.13 гривень, а також 2187.05 гривень третейського збору.

Впродовж 2013-2018 років ДВС із солідарних боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг стягнуто в повному обсязі шляхом стягнення коштів із заробітної плати ОСОБА_4 та пенсії ОСОБА_5 , що підтверджується заявою представника первісного стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 травня 2018 року до Тернопільського міського відділу ДВС. З огляду на це вищеозначені виконавчі провадження закінчені, оскільки заборгованість за рішенням суду солідарними боржниками була погашена в повному обсязі.

На думку позивачів, вони належним чином виконали свої зобов`язання за договором кредиту згідно вищезазначених рішень суду.

З цих підстав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13 лютого 2020 року надіслали спільне звернення до АТ «Альфа-Банк» про визнання в добровільному порядку припиненим договору кредиту та іпотечного договору, у зв`язку з повним погашенням заборгованості за договором кредиту на підставі рішення суду. Однак, станом на дату подачі цього позову відповіді від відповідача не отримано.

Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № 770/38-23-08 від 24 січня 2008 року, які існували між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та позивачами припинені внаслідок п.4.5 договору кредиту та сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, а тому припинено і дію іпотечного договору № 770/76-25-08 від 24 січня 2008 року, що був укладений на забезпечення цього кредитного договору.

Також, факт припинення дії кредитного договору та договору іпотеки підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року у справі № 607/2690/20 за позовом ОСОБА_5 до АТ «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець Мелих А.І. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили.

Звертають увагу, що залишок боргу виник тільки за рахунок незаконного нарахування банком процентів за користування кредитом після винесення в 2013 році рішення суду про дострокове стягнення усієї заборгованості із позичальника за договором кредиту № 770/38-23-08 від 24 січня 2008 року, а також пені за несвоєчасне погашення кредиту та нарахованих процентів.

У зв`язку з наведеним просили суд визнати припиненими:

- зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-23-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»;

- іпотеку за іпотечним договором №770/76-25-08 від 24 січня 2008 року, укладеним АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_5 , посвідчений приватними нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрований в реєстрі за № 84.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-23-08 від 24 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк».

Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором №770/76-25-08 від 24 січня 2008 року, укладеним між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_5 , посвідчений приватними нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрований в реєстрі за № 84.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівній частині, судовий збір в розмірі 1007.40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Сенс Банк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року у справі № 99/13, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належним чином в повному обсязі не виконали, стягнута судом заборгованість в повному обсязі не погашена (лише 1/5 загальної суми), а тому жодних підстав для визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими немає.

На думку апелянта, не слід брати до уваги і заяву ПАТ «Укрсоцбанк», як первісного кредитора, про повне погашення заборгованості згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року у справі № 99/13, оскільки згідно розрахунку заборгованості сума, яка надійшла на погашення кредиту, не співмірна сумі, яка стягнута за рішенням суду.

При цьому єдиними документами, які можуть підтвердити чи спростувати наданий банком розрахунок, оскільки такі кошти надходили з органу ДВС, є відповідні квитанції, платіжні доручення та інші первинні фінансові документи. Жодних доказів, які б підтверджувалии, що позивачі в повному обсязі виконали рішення Третейського суду, в матеріалах справи немає та позивачі такі не надали.

Звертає увагу, що після закінчення підготовчого судового засідання, суд помилково прийняв від позивачів та долучив до матеріалів справи квитанцію від 16 березня 2023 року про добровільну сплату позивачем 53877.80 грн. на виконання рішення третейського суду. Разом з тим, позивач не вчиняв дії щодо зміни предмету та підстави позову, не змінював та не уточнював позовні вимоги, оскільки єдиною підставою припинення кредитних зобов`язань позивачем вказувалась постанова ДВС про закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

01 січня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивачів адвоката Братівника І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що реалізуючи своє право, передбачене ст.1050 ЦК України, шляхом звернення до суду про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, банк-кредитор ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і тим самим добровільно відмовився отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, оскільки в 2013 році ним було пред`явлено позов до позичальника згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

У даному випадку відповідач, як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог ст.ст.6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у розмірі 187628.13 грн. та 53877.75 грн., що є повним розміром заборгованості, який був погашений позивачем.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Братівник І.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

24 січня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого став AT «Укрсоцбанк» та в подальшому Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_4 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-23-08, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 200000.00 грн. зі сплатою 13.75 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15 січня 2023 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань по поверненню кредиту з відсотками, 24 січня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний Договір №770/76-25-08, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А та зареєстрований в реєстрі за №845.

Згідно умов даного договору ОСОБА_5 передала в іпотеку квартиру, яка належить їй на праві приватної власності та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 98.7 кв.м., яка належить їй на праві приватної власності.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року по справі № 99/13 вирішено:

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 187628.13 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 53877.75 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 2187.05 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 628 грн 01 коп.

Дане рішення третейського суду не оскаржувалось боржниками та на його виконання Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчі листи №755/17541/2013-ц від 09 вересня 2013 року.

Згідно постанови старшого державного виконавця ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Савчук А.О. від 28 січня 2019 року, виконавче провадження № 40596116 з примусового виконання виконавчого листа № 755/17541/2013-ц, який виданий 09 вересня 2013 року Дніпровським районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 190044.58 грн., закінчене, оскільки борг сплачено в повному обсязі.

Згідно постанови старшого державного виконавця ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Войтовича С.В. від 28 січня 2019 року, виконавче провадження №47908112 з примусового виконання виконавчого листа № 755/17541/2013-ц, який виданий 09 вересня 2013 року Дніпровським районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 187628.13 грн., третейський збір в розмірі 2187.05 грн. та 229.40 грн. судового збору, закінчене, оскільки борг сплачено повністю.

Також встановлено, що правонаступником АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Сенс Банк», який не звертався до виконавчої служби про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту у сумі 53877.75 грн., на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року по справі № 99/13.

Позивач ОСОБА_4 добровільно оплатив на рахунок АТ «Сенс банк» на погашення заборгованості за кредитним договором кошти в розмірі 53877.80 грн., що визначена рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року по справі № 99/13, що підтверджується квитанцією від 16 березня 2023 року.

18 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки: п`ятикімнатну квартиру, за адресою АДРЕСА_2 , для погашення заборгованості перед AT «Укрсоцбанк» за договором кредиту ОСОБА_4 №770/38-23-08 від 24 січня 2008 року за період з 13 лютого 2017 року по 13 лютого 2018 року на загальну суму 330195.04 грн., з яких:

- 66680.00 грн. - строкова заборгованість;

- 89217.83 грн. - прострочена заборгованість;

- 74.70 грн. - строкова заборгованість по нарахованих процентах;

- 174222.51 грн. - прострочена заборгованість по нарахованих процентах,

та суму плати за вчинення виконавчого напису.

У заяві про вчинення виконавчого напису, направленої АТ «Укрсоцбанк» приватному нотаріусу Київського нотаріального округу Чуловському В.А. вказана вищезазначена заборгованість ОСОБА_4 . Крім того, у додатках до заяви зазначено, що до неї додаються документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

11 липня 2018 року на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем Мелих А.І. відкрите виконавче провадження №56751423, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року у справі №607/2690/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №7223, про звернення стягнення на предмет іпотеки: п`ятикімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 , для задоволення вимог стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в розмірі заборгованості на загальну суму 330195.04 грн. Рішення набрало законної сили 20 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року у справі №607/2690/20 встановлено, що з боржників ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в користь АТ «Укрсоцбанк» вже була стягнута солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 187628.13 грн. на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м.Києва №755/17541/2013-ц від 09 вересня 2013 року та заборгованість за кредитним договором в сумі 190044.58 грн. на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м.Києва №755/17541/2013-ц від 09 вересня 2013 року.

13 лютого 2020 року позивач ОСОБА_4 звернувся до відповідача АТ «Альфа-Банк» з вимогою про припинення іпотеки на квартиру, за адресою АДРЕСА_2 , однак відповідач не надав відповіді.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до частини першої та другою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів статтей 572, 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі:

- припинення зобов`язання, забезпеченого заставою;

- втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

- реалізації предмета застави;

- набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, відповідно до статті 593 ЦК України, статтей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Згідно системного аналізу вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

За положеннями частини першої статті 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Подібний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 500/4127/16-ц.

З матеріалів вбачається, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору №770/38-23-08 від 24 січня 2008 року, ПАТ «Укрсоцбанк» 01 лютого 2013 року пред`явлено вимогу до третейського суду про стягнення заборгованості на суму 241505.88 грн., посилаючись на те, що позичальник зобов`язання по погашенню кредиту не виконав.

Встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №770/38-23-08 від 24 січня 2008 року, направивши 01 лютого 2013 року на підставі статті 1050 ЦК України, п.6.2 договору кредиту позов до третейського суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який 06 березня 2013 року було задоволено частково.

Отже, банк на підставі вищенаведених обставин змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором позичальника з 15 січня 2023 року на 01 лютого 2013 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що після закінчення строку кредитування або після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором. У такому випадку права кредитора захищаються статтею 625 ЦК України.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Як вбачається із розрахунку вимоги, банк продовжив нараховувати відсотки після 01 лютого 2013 року, тобто, після зміни строку основного зобов`язання.

Таким чином обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною статті 1050 ЦК України, шляхом звернення до суду про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором №770/38-23-08 від 24 січня 2008 року і тим самим добровільно відмовився отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Разом з тим судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року у справі № 99/13 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №770/38-23-08 від 24 січня 2008 року виконано в повному обсязі, що підтверджується:

- заявою ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 травня 2018 року до Тернопільського міського відділу ДВС;

- постановою старшого державного виконавця ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Савчук А.О. від 28 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 40596116;

- постановою старшого державного виконавця ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Войтович С.В. від 28 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 47908112;

- рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2020 року у справі №607/2690/20.

З огляду на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачі виконали свої зобов`язання за кредитним договором №770/38-23-08 від 24 січня 2008 року шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості, а тому суд дійшов вірного висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилися, в зв`язку із чим іпотека є також припиненою.

Доводи апелянта про те, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року у справі № 99/13 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належним чином в повному обсязі не виконали колегія суддів відхиляє, оскільки вказана обставина спростовується матеріалами справи.

Твердження апелянта про те, що заява ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 травня 2018 року до Тернопільського міського відділу ДВС підписана невідомо ким, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта про те, що суд помилково прийняв від позивачів та долучив до матеріалів справи квитанцію від 16 березня 2023 року про добровільну сплату позивачем 53877.80 грн. на виконання Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 березня 2013 року у справі № 99/13, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки здійснення позивачем оплати 16 березня 2023 року немає правового значення у даній справі, так як постановами ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 28 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 40596116, № 47908112 встановлено, що рішення третейського суду виконане в повному обсязі. При цьому матеріали справи не містять доказів про оскарження стягувачем таких постанов ДВС. Також факт такої оплати визнається відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 07 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді