Справа № 149/1938/23
Провадження №2/149/52/24
Номер рядка звіту 40
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.,

за участю:

представника позивача: Пастернака М. М.,

відповідача: ОСОБА_1 , його представника - адвоката Поворознюка Б. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компаня розвитку" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення недоотриманого доходу (збитків)

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення недоотриманого доходу (збитків).

Позов мотивовано тим, що 27.09.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 14722 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, строком користування до 26.09.2013 року. Крім кредитного договору 27.09.2007 з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 145163, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань в повному обсязі. Рішенням суду від 08.04.2010 задоволено позовні вимоги АКІБ "УкрСиббанк" та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 106869,13 грн. заборгованості за кредитним договором , з яких: прострочений борг 11500,48 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУскладає 91980, 84 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1625,40 доларів США, що становить 12999,95 грн.; пеня - 173,58 доларів США, що становить 1388,34 грн.; неустойка - 500 грн., а також 1068, 70 грн. сплаченого судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами. Згодом ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.05.2015 у справі № 149/1686/15-ц замінено сторону виконавчого провадження за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в справі № 2-263 на ПАТ «Дельта Банк».

11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь Товариства прав вимог за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 27.09.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 .

При цьому, станом на 11.05.2019 року балансова заборгованість відповідача становила 49687,69 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11 травня 2019 року (1 дол. США = 26,2058 грн.) становило 1 302 105 грн.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2019 у справі № 149/1776/19 замінено сторону виконавчого провадження за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в справі № 2-263 з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР».

В рамках виконавчого провадження № 54245009, відповідачами в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 108057,83 грн., однак позивач посилається на те, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на момент зарахування коштів на рахунок позивача ця сума еквівалентна 3477, 88 доларів США.

На підставі викладеного позивач вважає, що йому заподіяні реальні збитки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та рішення суду, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів: 9884, 10 доларів США недоотриманого доходу та 3 % річних.

Ухвалою суду від 03.07.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження та відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

21.07.2023 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає про відсутність предмету спору, так як спір за даним кредитним договором вирішений рішенням суду у справі № 2-263/2010. Вказане рішення суду виконане, в зв`язку з чим державною виконавчою службою було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом виданим на підставі вказаного рішення.

08.08.2023 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягає на задоволенню позову, оскільки вважає, що позивач мав отримати 13361,98 доларів США боргу, а відповідачі свої зобов`язання не виконали.

10.08.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник -адвокат Поворознюк Б. М. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2010 в справі № 2-263/2010 (копія на а.с. 6) задоволено позовні вимоги АКІБ "УкрСиббанк" та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 106869,13 грн. заборгованості за кредитним договором , з яких: прострочений борг 11500,48 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУскладає 91980, 84 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1625,40 доларів США, що становить 12999,95 грн.; пеня - 173,58 доларів США, що становить 1388,34 грн.; неустойка - 500 грн., а також 1068, 70 грн. сплаченого судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.07.2019 в справі № 149/1776/19 було вирішено замінити сторону виконавчого провадження ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів у справі № 2-263/10, виданих Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_2 ) заборгованість на користь «ПАТ Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочинська, 40 х, код за ).

Постановою заступника начальника ВДВС Огородника Ю. М. від 30.09.2022 виконавче провадження № 54245009 за виконавчим листом № 2-263 від 19.05.2010 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ККІБ "УкрСиббанк" солідарно 108057,83 грн. закінчено, в зв`язку з повним стягненням боргу (копія на а.с. 9 з/с).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Лесик А. Л. від 31.10.2022 виконавче провадження № 68047714 за виконавчим листом № 2-263 від 14.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ККІБ "УкрСиббанк" солідарно 108057,83 грн. закінчено, в зв`язку з повним стягненням боргу (копія на а.с. 10).

02.11.2022 позивачем на адресу Хмільницького ВДВС було направлено скаргу на постанову заступника начальника ВДВС Огородника Ю. М. від 30.09.2022 про закінчення виконавчого провадження № 54245009 та просив скасувати її (копія на а.с. 11-12).

Постановою начальника Хмільницького ВДВС від 08.11.2022 (копія на а.с. 13-14) відмовлено в задоволенні вищевказаної скарги.

Ухвалою суду від 20.04.2023 в справі № 149/3396/22 (копія на а.с. 43-44),в задоволенні клопотання ТОВ "Фінансова установа "ЄФКР" про поновлення процесуальних строків відмовлено та скаргу ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», заінтересовані особи - ОСОБА_1 , Заступник начальника відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця - залишено без розгляду.

За змістом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином, рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження щодо відповідачів із виконання рішення Хмільницького міськрайонного суду в справі № 2-263/2010 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 106869,13 грн. заборгованості за кредитним договором у зв`язку з повним стягненням боргу, є чинним.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення недоотриманого доходу та обумовлюючи його курсовою різницею, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме на підставі правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли на підставі прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження №14-79цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу на те, що у даному випадку АКІБ "УкрСиббанк", як кредитор за кредитним договором, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2010 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що заборгованість становила 106869,13 грн., з яких: прострочений борг 11500,48 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУскладає 91980, 84 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1625,40 доларів США, що становить 12999,95 грн.; пеня - 173,58 доларів США, що становить 1388,34 грн.; неустойка - 500 грн. Таким чином, вказана заборгованість є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками. Рішенням суду від 08.04.2010 казані позовні вимоги бул задоволенні, дане рішення суду набрало законної сили 18.04.2010. Тобто кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким саме таку заборгованість стягнуто з боржника.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні документів, а саме з ухвали суду від 18.07.2019 (копія на а.с. 7-8), встановлено, що позивач набув статусу стягувача у виконавчому провадженні за спірним кредитним договором 18.07.2019, а виконавчі провадження закінчені 30.09.2022 та 31.10.2022, однак позивачем не було надано доказів того, що за вказаний період ним вживались будь-які дії щодо неправильного (на його думку) нарахування виконавчою службою суми боргу за вказаним кредитним договором, питання щодо зміни способу виконання рішення суду під час виконавчого провадження (зокрема з валюти гривні у евівалент у доларах США) ним також не ініціювалося. При цьому суд звертає увагу, що в силу принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу (ст. 12-13 ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача недоотриманого доходу (збитків) (різниці у вартості долару США до гривні) за кредитним договором № 0 та договором поруки № 145163 не підтверджені в ході судового розгляду, оскільки зобов`язання виконано боржниками повністю у спосіб, визначений рішенням суду, відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані позивачем на недоотриманий дохід (збиток), і є похідними від цих вимог, а у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманого доходу (збитку) відмовлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд звертає увагу на те, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення порушення. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Зважаючи на те, що судом не встановлено підстав для задоволення позову по суті, а крім того відповідачем належним чином не обгрунтовано, з якого часу позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, що підлягає судовому захисту, у задоволенні такого клопотання суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, останньому не відшкодовуються.

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 524, 623, 625ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 211, 178, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2024 року

Суддя Павлюк О. О.