ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1623/24 Справа № 211/3040/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/3040/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерное товариство «Сенс Банк» (надалі АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 700004761.

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу була проведена 30 листопада 2022року. З огляду на викладене, позивач є законним правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Позивач зазначає, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором № 700004761 від 28 березня 2008 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит, однак відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, у результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Вказує, що 09 лютого 2017 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення №211/45/16-ц, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 700004761 від 28.03.2008 року, яка утворилась станом на 14 грудня 2015 року, в сумі 6959,06 доларів США, що еквівалентно 165560,40 грн., яка складається з: 5428,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1530,32 доларів США заборгованість за відсотками.

Однак, станом на сьогодні рішення суду залишається не виконаним, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у порядку ст. 625 ЦК України.

Заборгованість за кредитом, розрахована на підставі положень ст. 625 ЦК України, за період з 15.12.2015 по 23.02.2022, складає 1293,24 доларів США, що, за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2022, становить 37488,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також сплачений судовий збір.

Відповідачкою ОСОБА_1 завлено про застсоування позовної давності.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Сенс Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що судом було невірно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було надано належної оцінки всім обставинам справи, зокрема, факту невиконання відповідачкою ОСОБА_1 рішення Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року, що надає кредитору право на стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, а саме трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов?язання. Наголошує на тому, що заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка ОСОБА_1 просила застосувати наслідки пропуску позовної давності, проте, не надавала жодних заперечень щодо наявності та розміру заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 2008 року між банком та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 700004761, відповідно до якого банк надав відповідачці ОСОБА_1 кредит у сумі 23 802,38 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку від 14.12.2015 року. Позичальник зобов`язувався оплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами з розрахунку 14,5 % річних та повернути кредитні кошти до 29.03.2015 року (а.с. 6 копія кредитного договору).

Відповідно до п. 2.8 кредитного договору, платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною в порядку та на умовах визначених кредитним договором: у разі сплати у валюті кредиту 29 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 453 доларів США, у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 28 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частинами кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

09 лютого 2017 року рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700004761 від 28.03.2008 року, яка утворилась станом на 14 грудня 2015 року в сумі 6 959,06 доларів США, що еквівалентно 165 560 (сто шістдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят ) гривень 40 коп., яка складається з: 5 428,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1 530,32 доларів США заборгованість за відсотками.

Однак, належним чином завірену копію зазначеного рішення, яке не оскаржено та вступило в законну силу, стороною позивача до матеріалів позовної заяви надано не було.

Позивач посилається на те, що відповідачка не виконала рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.02.2017 року у справі № 211/45/16-ц, а тому у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, за увесь час прострочення в межах позовних вимог.

18 квітня 2023 року АТ «Сенс Банк» надіслав на адресу відповідачки вимогу про усунення порушення, в якій зазначено про необхідність відповідачці ОСОБА_1 , у 30-ти денний строк, сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом у розмірі 1293,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 23.02.2022 року, становить 37488,09 грн., яка боржницею не отримана, заборгованість не погашена ( а.с. 16-20).

З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №70004761 від 28 березня 2008 року, розрахованої відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, слідує, що сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, за період з 15.12.2015 по 23.02.2022, становить 1293,24 доларів США, що еквівалентно 37488,09 грн ( а.с. 15).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що суду не було надано завірену копію рішення Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року, як і не надано інформації, чи перебуває на примусовому виконанні рішення суду по справі № 211/45/16-ц, тобто позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09 лютого 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №700004761 від 28.03.2008 року, яка утворилась станом на 14 грудня 2015 року, в сумі 6 959,06 доларів США, що еквівалентно 165 560 гривень 40 коп., яка складається з: 5 428,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1 530,32 доларів США заборгованість за відсотками.

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу була проведена 30 листопада 2022року.

Позивач АТ «Сенс Банк», шляхом подання цього позову, пред`явив відповідачці вимогу в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання сплати заборгованості за Кредитним договором №700004761 від 28.03.2008 року, за період з 15.12.2015 по 23.02.2022, у розмірі 1293,24 доларів США, що еквівалентно 37488,09 грн.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Положеннями статей 77 - 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09 лютого 2017 року у цивільній справі 211/45/16, набрало законної сили 23 березня 2017 року.

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо виконання нею рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09 лютого 2017 року та погашення заборгованості за Кредитним договором №700004761 від 28.03.2008 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує виникнення зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується із обов`язком боржника щодо такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Тобто, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

У відповідачки існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 6 959,06 доларів США, що підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року , яке набрало законної сили 23 березня 2017 року.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду було висловлено правову позицію з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Отже, у відповідачки ОСОБА_1 існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем АТ «Сенс Банк» у розмірі 6 959,06 долари США.

З огляду на те, що відповідачка порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 якої визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, шляхом подання цього позову пред`явив відповідачці вимогу в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання сплати заборгованості за Кредитним договором №700004761 від 28.03.2008 року, за період з 15.12.2015 по 23.02.2022, у розмірі 1293,24 доларів США, що еквівалентно 37488,09 грн.

При визначенні розміру трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Вирішуючи питання щодо періоду, за який проводиться нарахування 3% річних, визначених статтею 625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягають стягненню три відсотки річних за порушення терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором №700004761 від 28.03.2008 року за період з 15 грудня 2015 року (з наступного дня, який слідує за днем нарахування заборгованості за кредитом) по 23 лютого 2022 року включно.

Доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що фінансовим установам заборонено нараховувати неустойку, у зв?язку із введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, кредитор має право на нарахування 3% річних, визначених статтею 625 ЦК України, по 23 лютого 2022 року включно.

Розмір трьох процентів річних за вказаний період, за розрахунком позивача, який відповідачкою не спростовано, як і не наведено власного розрахунку, складає 1 293,24 доларів США.

Перевіряючи доводи відповідачки ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем позовної давності, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У пункті 11.3 Кредитного договору №700004761 від 28.03.2008 року сторони, реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 ЦК України, погодили, що позовна давність за спорами, що випливають із Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів, пені) тощо, становить 50 років.

Суми, передбачені статтею 625 цього Кодексу, нараховано позивачем за період з 15 грудня 2015 року по 23 лютого 2022 року, а тому доводи відповідачки щодо пропуску позовної давності є безпідставними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог і стягує з відповідачки на користь позивача трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1 293,24 доларів США за період з 15 грудня 2015 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 5) та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 грн. (а.с. 72), а всього 6 710,00 грн., які колегія суддів стягує з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» три відсотки річних за порушення строків виконання зобов`язань за Кредитним договором №700004761 від 28 березня 2008 року за період з 15 грудня 2015 року по 23 лютого 2022 року включно в розмірі 1 293 (одна тисяча двісті дев?яносто три) долари США 24 (двадцять чотири) центи США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати у справі у розмірі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: