Справа № 703/4641/24
2/703/1505/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13 вересня 2024 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Терещенко Марини Євгеніївни, приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Таран Галини Володимирівни про визнання дій нотаріусів незаконними, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Терещенко М.Є. та приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Таран Г.В. про визнання дій нотаріусів незаконними.

В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорту, виданого 19.09.2008, вказаний будинок належав їй та її рідному дядьку ОСОБА_2 в рівних долях. Зауважує, що вказаний техпаспорт було виготовлено майже через 7 років після смерті ОСОБА_2 . Відтак вважає, що останній за життя права власності на вказане нерухоме майно не набув.

За твердженням позивача, після смерті дядька ОСОБА_2 , в порушення норм чинного законодавства, державний нотаріус ОСОБА_3 видала свідоцтво про спадщину за законом АЕК №684464 його дружині ОСОБА_4 з пропущеним терміном на прийняття спадщини, при цьому невірно зазначила дату смерті спадкодавця « ІНФОРМАЦІЯ_1 » замість правильної « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Водночас, ОСОБА_1 стверджує, що дядько не набув права власності на вказане нерухоме майно, оскільки свідоцтва, що підтверджували його право власності, були також видані з численними порушеннями.

В зв`язку з хворобою ОСОБА_4 приватний нотаріус Пешехонова А.В. на дому 25 березня 2007 року посвідчила її заповіт на майно, що не належало ні їй, ні іншим Дорошенкам. Рішенням суду цей заповіт було визнано дійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. В сім`ї Дорошенків дітей не було, тому ОСОБА_1 вважає себе єдиною і останньою спадкоємицею роду, оскільки була племінницею спадкодавця, на день відкриття спадщини була зареєстрована за місцем її смерті, тому вважає, що прийняла спадщину. Однак, стверджує, що в результаті неправомірних дій нотаріуса ОСОБА_3 вона була усунута від спадкування, а спадщину прийняла ОСОБА_5 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом №2849 від 05 листопада 2009 року.

У вересні 2016 року спадкоємець ОСОБА_5 померла. Через 2 роки після смерті ОСОБА_5 , її дочка ОСОБА_6 без оформлення відповідних документів продала нерухоме майно, договір купівлі-продажі посвідчено 06 липня 2018 року приватним нотаріусом Таран Г.В. Зауважує, що на момент продажу майно було не приватизованим.

Позивач вказує, 13 жовтня 2009 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона довідалася, що через понад 14 років після смерті матері вона успадкувала 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна. Водночас позивач заперечує факт звернення її до нотаріусів із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на нерухоме майно.

Наполягає на тому, що спадщини не було ані у її матері, ні у дядька, ні у баби і єдиним документальним підтвердженням її права на спадщину є Умова від 01 листопада 1934 року між виконавчим комітетом Смілянської міської ради її дідом ОСОБА_7 , якою останньому виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку.

На переконання позивача, правочини посвідчені приватним нотаріусом Таран Г.В., в тому числі договір купівлі-продажу номер 869 від 06 липня 2018 року, є неправомірними, оскільки вважає що такі вчинені на підставі підроблених документів та сприяли відчуженню нерухомого майна, яке до цього часу не приватизоване.

Для підтвердження факту наявності чи відсутності у неї права на спадщину разом з позовною заявою направила клопотання про витребування доказів.

У зв`язку з цим просила суд витребувати докази, що видаються виключно на вмотивований запит суду та вказані нею в клопотанні; на підставі наданих нею та витребуваних судом доказів може бути поновлено її право на спадщину.

Окрім того, зазначила, що неправомірними діями нотаріусів їй заподіяна матеріальна шкода, пов`язана з відчуженням 1/2 частини будинку, яку вона оцінює в 1 500 000 грн. та вважає, що така має бути стягнута солідарно з приватних нотаріусів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , тобто по 750 000 грн з кожного.

На підставі чого позивач просить: «Позовні вимоги до приватних нотаріусів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 задовольнити в повному обсязі».

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Криві Ю.В.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України та підлягає залишенню без руху, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам, встановленим ст. 177 цього Кодексу.

У позовній заяві повинні міститися не лише викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а й мають бути зазначені позовні вимоги до кожного з відповідачів.

Від змісту позовної заяви залежать дії суду щодо вирішення питання проведення подальших процесуальних дій по розгляду справи по суті, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, визначення суб`єктного складу спірних правовідносин, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовних вимог також залежить і позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, для реалізації якого має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Тому позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо дотримання процесуального порядку форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 263-267 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Зміст позовних вимог, викладений у прохальній частині позовної заяви, повинен бути чітким, однозначним та не викликати можливості подвійного тлумачення.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вказаним приписам з огляду на наступне.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Визнання дій нотаріуса незаконними не суперечить передбаченим законом способам захисту прав або інтересів. Однак, у позовні заяві ОСОБА_1 відсутня прохальна частина, яка повинна містити конкретні позовні вимоги до кожного з відповідачів. Позивач просить визнати незаконними дії нотаріусів при оформленні та відчуженні майна, однак не зазначає які саме дії та якого саме нотаріуса з урахуванням двох відповідачів. Якщо ж вимоги мають матеріальний характер, то зазначається ціна позову. Також можуть бути описані прохання процесуального характеру до суду.

Так, у позові не зазначено, які саме дії та яких нотаріусів позивач вимагає визнати незаконними з метою захисту та поновлення порушених прав, що перешкоджає суду вирішити заявлену вимогу, оскільки вона є абстрактною. Також, позов заявлено до двох відповідачів приватних нотаріусів Терещенко М.Є. та ОСОБА_8 , однак у позові не визначено змісту позовних вимог до кожного із них, що прямо не відповідає положенням п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України. Суд не вправі вирішувати це питання на власний розсуд.

Вказані в ухвалі недоліки можуть бути усунуті шляхом приведення позовних вимог у відповідність до приписів п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, зокрема шляхом визначення конкретних дій нотаріусів (відповідачів), які позивач просить визнати незаконними, із зазначенням змісту позовних вимог щодо кожного з них, визначення розміру моральної шкоди та відповідачів, до яких указана позовна вимога заявлена.

Окрім того, до матеріалів заяви позивачем долучені копії додатків для суду та відповідачів, які належним чином не посвідчені, копії яких частково нечитабельні, а крім того, частина додатків до позовної заяви не містить відповідної кількості копій для відповідачів.

Відтак, суд зобов`язує позивача долучити примірники відповідних додатків, які належним чином завірені як для суду, так і для кожного з відповідачів.

На підставі вищевикладеного, приходжу до обґрунтованого висновку, що позовна заява подана без додержання вимог ст.175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України - суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

За вказаних обставин заява повинна бути залишена без руху, а позивачу необхідно надати строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Також, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 p.), яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків, а саме: надати позовну заяву у новій редакції з читабельними додатками, у відповідній кількості до учасників справи, із врахуванням пунктів 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в тому числі: коректно сформулювати зміст позовних вимог до кожного з відповідачів шляхом визначення конкретних дій нотаріусів (відповідачів), які позивач просить визнати незаконними та коректно викласти обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

В разі невиконання вимог ухвали суду, позовна заява, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Терещенко Марини Євгеніївни та приватного нотаріуса Смілянського нотаріального округу Таран Галини Володимирівни про визнання дій нотаріусів незаконними - залишити без руху.

Надати позивачу строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині даної ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Крива