Справа №442/3401/24
Провадження №2/442/925/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Баран Василь Володимирович до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

в с т а н о в и в :

25.04.2024 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона являється пенсіонером за віком. Її становище є вкрай нужденним, оскільки розмір її пенсії становить 2581,09 гривень. Зазначає, що змушена проживати в гуртожитку в м.Івано-Франківську. Вартість проживання за місяць становить 3000,00 грн. Для оплати житла та забезпечення інших життєво необхідних потреб (їжа, ліки, тощо) вимушена шукати тимчасові підробітки. Має повнолітню доньку ОСОБА_3 . Також має повнолітнього сина - ОСОБА_4 , який надає їй посильну допомогу. Зсилається на те, що донька займається підприємницькою діяльністю, а саме: має власну салон-перукарню у м.Дрогобич та здає приміщення в оренду, відтак має можливість надавати матері матеріальну допомогу. Оскільки, на її прохання донька відмовляється надавати їй таку допомогу, просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 3500,00 грн. щомісячно.

Ухвалою від 05.06.2024 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 30.07.2024, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

26.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву, оскільки перебувала з початку шкільних літніх канікул з донькою в Республіці Чехія, повернулась лише 18.07.2024, саме тоді ознайомилась з позовною заявою матері. Просить також відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначила, що мати у поданому позові вказує адресу реєстрації свого місця проживання: АДРЕСА_1 . Даний будинок належить рідній сестрі матері, в якому вона має право проживання та користування. Наголосила, що відсутні докази необхідності проживання матері у гуртожитку у м.Івано-Фраківськ, обласному центрі. Крім того, мати повідомила її, що після смерті її батька, їй за його заповітом належить половина батьківського будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Іншу половину будинку батьки заповіли іншій дочці. Будинок є жилим та до цього часу пустує, в ньому ніхто не проживає.

Зіслалась на те, що мати, до виходу на пенсію, працювала в НГВУ «Долинанафтогаз» молодшою медсестрою медико-санітарної частини та тривалий час перебувала на квартирному обліку у даному підприємстві. Згідно витягу із рішення Долинської міської ради Івано-Франківської області від 30.01.2003 №31 було затверджено витяг із протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету №137п від 05.12.2002 року НГВУ «Долинанафтогаз» про зняття з квартирного обліку у зв`язку з отриманню позики на придбання житла наступних працівників: ОСОБА_5 . Позика була надана матері у розмірі 24000,00 грн. строком на 13 років, за цю суму можна було придбати у власність однокімнатну квартиру у районному центрі чи селищі міського типу. Як мати скористалася своєю позикою - їй не відомо.

Повідомила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2019 було розірвано. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки колишній чоловік та його матір чинили перешкоди в користуванні житлом по АДРЕСА_3 , де вони з дітьми були зареєстровані, змушена постійно винаймати житло з молодшою донькою. Старша донька проживає окремо, вчиться і працює закордоном. Її дохід від майстра манікюра є нестабільним та мізерним. Вона вимушена була звернутись до суду щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки. На час літніх канікул їздить на тимчасові заробітки закордон, щоб мати змогу належно утримувати дитину, оплачувати додаткові заняття.

Зазначає, що завжди з братом, по мірі можливостей, допомагали матері, коштами, продуктами.

Ухвалою від 30.07.2024 судове засідання відкладалось, задля реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема позивачем подати відповідь на відзив.

05.08.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача. Позов підтримують у повному обсязі із наведених в ньому підстав.

22.08.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до справи, а саме: копії змін до договору оренди житлового приміщення, укладеного між ПАТ «Добробут ІФ» та нею від 01.06.2024, згідно яких орендна плата з 01.08.2024 становитиме 3600 грн. в місяць.

Станом на час розгляду справи відповіді на відзив Позивачкою не подано та не висловлено заперечень щодо його неприйняття, а відтак, суд не знаходить підстав для його неприйняття.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_9 , що стверджується свідоцтвом про народження останньої, серії НОМЕР_1 , а.с.10.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що у Позивачки, крім доньки ОСОБА_2 , є також син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка є пенсіонером та одержує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 22.10.2014 року, а.с. 7.

Відповідно до довідки про доходи №721917 від 31.01.2024 року щомісячний розмір пенсії Позивачки становить 2581,09 грн. за період з серпня 2023 по січень 2024. Загальний розмір виплаченої пенсії за вказаний період становить 15486,54 гривень, а.с.8.

Згідно довідки ПАТ «Добробут ІФ» №1 від 26.02.2024 р. ОСОБА_1 проживає без реєстрації у гуртожитку, що належить на праві власності ПАТ «Добробут ІФ» на АДРЕСА_4 , на підставі договору оренди житлового приміщення від 01.01.2020. Вартість проживання в місяць становить 3000 грн., а.с.11.

Судом встановлено, що місце проживання Позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка перебувала на квартирному обліку у НГВУ «Долинанафтогаз» та була знята з нього у 2003 році у зв`язку з отриманням позики на придбання житла, що стверджується рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 30.01.2003 №31 «Про квартирні питання», а.с.40-42.

Відповідачка ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/7247/19 від 22.10.2019 було розірвано. Рішенням суду залишено проживати разом з позивачем ОСОБА_6 дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на сьогоднішній день є повнолітньою. З відповідачем ОСОБА_2 залишено проживати дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.с.44.

ОСОБА_6 сплачує аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_8 , розмір яких був змінений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/6593/22 від 08.12.2022 та становить 3000 грн. щомісячно, а.с.54-55.

Як вбачається з відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру №565174 від 29.04.2024, №627708 від 05.06.2024 та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС у Львівській області від 04.06.2024 Відповідачка знята з реєстрації на АДРЕСА_3 08.03.2023,а.с.16,19, 25.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/3522/21 від 22.09.2021 ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , третя особа на стороні позивача - Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_11 відмовлено в позові про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в буд. АДРЕСА_3 . Вказане рішення залишено без змін апеляційною інстанцією,49-50, 53.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік дохід ОСОБА_2 (КВЕД надання послуг перукарнями та салонами краси) становив 14300 грн.,а.с.20-21, 51-52.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

За правилами ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно з ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей утримувати батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із зазначених умов. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду 28.11.2018 року по справі №676/5118/16-ц.

Утім, Позивачкою не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, які свідчать про її необхідність у матеріальній допомозі.

Як встановлено судом, Позивачка отримує пенсію за віком. Позивачка має зареєстроване місце проживання, що надає їй право користуватися, проживати в житловому приміщенні на АДРЕСА_1 , загальна площа якого 89,1 кв.м., житлова - 74,2 кв.м. Доказів того, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди в реалізації свого права проживання у вказаному житлі, суду не надано. Потреби в необхідності проживання в гуртожитку у м.Івано-Франківськ, а не за місцем реєстрації, та понесення у зв`язку з цим витрат, Позивачкою не обґрунтовано. ОСОБА_1 не зазначено про несення нею інших додаткових витрат та, відповідно, не надано докази на підтвердження факту наявності у неї таких.

За правилами ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного нею способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 22.08.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Головуюча суддя Курус Р.І.