№ 366/2033/24
№ 2-о/366/78/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 смт. Іванків

Іванківський районний суд у складі головуючої судді Слободян Н.П., за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іванківського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування фізичних осіб на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області із заявою, якою просив встановити факт перебування фізичних осіб (дітей віком до 18 років) на його утриманні.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу між заявником та ОСОБА_2 народились двоє спільних неповнолітніх дітей, а самесини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача як батька неповнолітньої та малолітньої дитини і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини позивача, у тому числі, переміщення позивача і його дитини на строк більше одного місяця без нотаріальної згоди матері, вжиття заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, можливого набуття чи відчуження майна в інтересах дитини та можливої зміни місця проживання (без згоди заінтересованої особи) та розвитку дитини в безпечних умовах;для реалізації гарантованогозаконодавством захисту дітей віком до 18 років, які самостійно виховується та утримується одним із батьків.У зв`язку з цим, заявник звернувся до суду із даною заявою.

Рух справи

05.07.2024 заява надійшла до суду.

08.07.2024 ухвалою суду у справі відкрите окреме провадження та призначено судове засідання з викликом і повідомленням сторін на 29.07.2024.

Позиції учасників справи

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість заявник подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Заінтересована особа, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, письмові пояснення по суті заяви ОСОБА_1 до суду не подала.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлені судом обставини, застосовані норми права та висновки суду

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним

Зі змісту ст. 315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи (дітей віком до 18 років) на утриманні.

Нормою ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: і) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; іі) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; ііі) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); iv) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 січня 2024 року у справі N 560/17953/21,за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 у справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі N 290/289/22-ц (провадження N 61-13369св22), вказавши, зокрема, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду визнала неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Таким чином, станом на час розгляду цієї справи існує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі N 560/17953/21 (провадження N 11-150апп23) щодо юрисдикційності справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування фізичної особи (дітей віком до 18 років) на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі ст. 19 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року за N 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на увсебіч-ному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.Дослідивши подані заяви та матеріали справи, суд прийшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого (повторно) 31 травня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матір - ОСОБА_2 ( а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого (повторно) 31 травня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір - ОСОБА_2 ( а.с.10).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 січня 2019 року у цивільній справі № 753/3265/18 було встановлено режим окремого проживання для подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з дня набуття такого рішення законної сили (рішення набрало законної сили 11 лютого 2019 року). Цим рішенням, серед іншого, встановлено факт припинення з 13 листопада 2017 року сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с.34-36).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі № 753/21085/17, шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління в м. Києві 11 липня 2008 року, актовий запис N 443, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та визначено місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Сукачі, Іванківського району, Київської області ( а.с.14-22). Рішення набрало законної сили 01.12.2022 (відповідач відмовилась від апеляційної скарги і така відмова прийнята Київським апеляційним судом ( а.с. 23-25).

Цим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі № 753/21085/17, поряд з іншим, встановлено, що діти ОСОБА_1 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані в квартирі ( АДРЕСА_1 ), що належить їх батьку (заявнику) на праві власності.

Заявник і його сини і по сьогодні проживають в зазначеному помешканні.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року, справа N 753/11000/14-ц (провадження N 61-11сво17), зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Аналіз змісту зазначеної постанови Верховного Суду дає підстави стверджувати, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Судові рішення у справі N 753/21085/17,753/3265/18, що набрали законної сили, ухвалено стосовно заявника та заінтересованої особи.

При розгляді даної справи суд виходить з преюдиції встановлених фактів рішеннями Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі № 753/21085/17 та від 09 січня 2019 року у справі № 753/3265/18.

31 липня 2018 року Іванківський районний суд Київської області у справі № 366/1674/18 видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду - 02 липня 2018 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття ( а.с.26-.

29 серпня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром Олександром Олександровичем було винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 по примусовому виконанню судового наказу № 366/1674/18, виданого 31.07.2018 року Іванківським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду - 02.07.2018 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття ( а.с.27-28).

Згідно довідки-розрахунку приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича за № 1010 від 04 червня 2024 року у виконавчому провадженні АСВП № НОМЕР_5 наявна заборгованістьборжника - ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 02 липня 2018 року по 01 червня 2024 року Станом на 22.02.2022 заборгованість складала 94 741,20 грн., на 01.06.2024 - 171 175,13 грн. ( а.с.29-32).

З відповіді на запит №: 191342902 від 09 березня 2024 року (запит було здійснено приватним виконавцем у виконавчому провадженні АСВП № НОМЕР_5) до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону міститься інформація, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 перетнула (виїзд) 17 червня 2022 року державний кордон України і в Україну не поверталася ( а.с.33).

Суд визнає такі докази достовірними і належними.

Суд приходить до висновку, що наявні докази свідчать та доводять факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_4 без участі матері.

Не перебування впродовж більше ніж двох років ОСОБА_2 на території України та не сплата з 02 липня 2018 року аліментів на утримання дітей, присуджених судом у мінімально можливому розмірі встановленому сімейним законодавством України, є переконливим доказом того, що вихованням, забезпеченням та утриманням двох спільних дітей заявника та заінтересованої особи самостійно опікується саме заявник.

При цьому суд виходить із того, що повне ігнорування заінтересованою особою судового наказу Іванківський районний суд Київської області від 31 липня 2018 року у справі № 366/1674/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду - 02.07.2018 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття, є доказом зневаги такої особи до негативних насідків, які мають місце для боржника в силу положень чинного законодавства України з огляду на наявну заборгованість зі сплати аліментів, та фактичного свідомого усунення від участі в утриманні дітей.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Визначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно вимог ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 8 вказаного Закону, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.Факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача як батька неповнолітньої та малолітньої дитини і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини позивача, у тому числі, переміщення позивача і його дитини на строк більше одного місяця без нотаріальної згоди матері, вжиття заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, можливого набуття чи відчуження майна в інтересах дитини та можливої зміни місця проживання (без згоди заінтересованої особи) та розвитку дитини в безпечних умовах тощо.Також законодавець визначив в пункті 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» гарантований захист дитини (дітей) віком до 18 років, яка (які) самостійно виховуєтьсята утримується військовозобов`язаними жінками та чоловіками. Визначальним фактором у цьому випадку є самостійне виховання та утримання дитини (дітей) одним з батьків, в т.ч, за рішенням суду.

Іншого позасудового порядку встановлення даних по зазначеному факту, передбаченого законом, немає.

Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

При цьому суд наголошує, що між заявником та заінтересованою особою не існує спору про право, так як всі наявні в свій час спірні питання (в т.ч. щодо визначення місця проживання дітей) були вирішенні в судовому порядку задовго до звернення з цією заявою про встановлення факту до Іванківського районного суду Київської області.

Враховуючи вищевикладені обставини та досліджені докази, суд вважає встановленим факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що поняття "утримання" законодавчо не визначено і його встановлення покладається на розсуд суду, який з урахуванням принципів належності та достатності доказів, наданих заявником та підтверджених заінтересованими особами, уповноважений встановити такий факт.

Суд також вважає, що заявник дійсно не може встановити факт утримання ним неповнолітнього та малолітнього синів в інший спосіб, відмінний від судового рішення. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають реалізації прав заявника та гарантованого захисту його дітей у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений ОСОБА_1 при звернені до суду з заявою про встановлення факту судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей до 18 років - задовольнити.

Встановити факт перебування на самостійному утриманні та вихованні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту ( 29.07.2024).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 )

Заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 )

Суддя Н.П. Слободян