Справа № 2/593/44/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі позивачки ОСОБА_1

захисника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

захисника відповідача Горського О.І.

представника органу опіки та піклування Шкільної О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що її малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання їх з відповідачем шлюбу постійно проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, проживаючи окремо, не бере участі у вихованні дитини, не відвідує її, життям та здоров`ям дочки не цікавиться, а так як відповідач не виконує свої батьківські обов`язки тому просила позбавити його батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 .

29 серпня 2023 року за вказаними позовними вимогами ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області було відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач із позовом не погодився подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позов ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав не підлягає до задоволення із наступних підстав.

І хоч у поданому позові позивачка посилається на те, що він, як батько не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не відвідує дитину, на її звернення виправити свою поведінку не реагує, через що вона вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо дитини на підставі п.2 ч.І ст. 164 СК України у зв`язку із ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, однак такі обставини не відповідають дійсності.

Так, 24 червня 2017 року між ними було укладено шлюб, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 . Через певні обставини та непорозуміння він із позивачкою перестав спільно проживати, через що в липні 2019 року позивачка звернулась із позовом до суду про розірвання шлюбу та 16 вересня 2019 року рішенням Бережанського районного суду по справі №593/1006/19 їх шлюб був розірваний. Фактично вони з позивачкою припинили спільне проживання ще до народження доньки ОСОБА_4 , тому він не брав щоденної особистої участі у догляді за донькою, і взагалі родичі позивачки його не повідомити про виписку доньки з пологового відділення, про це він дізнався від своїх знайомих. Однак, він після народження дочки постійно приходив по місцю проживання своєї колишньої дружини та відвідував доньку, приносив необхідні продукти та засоби гігієни для неї. Також він постійно запитував позивачку про те, що необхідно придбати дитині та надавав їй кошти для утримання дитини. Враховуючи те, що у нього із батьками позивачки погіршились відносини і вони не хотіли його бачити у своєму будинку, подальші його періодичні зустрічі із донькою проходили в громадських місцях в присутності матері дитини. Такі зустрічі були не частими, оскільки на це впливали і стан здоров`я, погодні явища, запланована ним робота та інше. Вважає, що народження дитини в той час, коли вони з позивачкою спільно не проживали, подальше нетривале і періодичне спілкування з донькою та її досить юний вік вплинули на те, що він не має достатніх навиків у вихованні доньки і у них не склався достатній психологічний контакт.

Також у поданому відзиві на позов відповідач зазначив, що поскільки його з позивачою відносини погіршились, та батьки позивачки взагалі заборонили йому приходити додому по місцю проживання дитини, а позивачка заблокувала дзвінки з його номера телефону, чим позбавила його можливості спілкування з донькою та можливості домовитись про зустрічі з нею. Він намагався зв`язуватись із позивачкою через телефони своїх друзів, однак позивачка не бажала із ним спілкуватись та приймати від нього для доньки будь-які подарунки. Враховуючи вік доньки ОСОБА_4 та той факт, що через наведені обставини він не встановив повноцінного психологічного контакту із нею, він самостійно не приходив до неї в дошкільний навчальний заклад, оскільки вважав, шо це не буде відповідати інтересам дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Далі у поданому суду відзиві на позов відповідач зазначив, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У поданому відзиві на позов відповідач вказав, що він не втратив інтерес до доньки ОСОБА_4 , заборгованості по сплаті аліментів у нього не має, що доводиться довідкою Бережанського ДВС, він бажає брати активну участь у її вихованні, однак через її вік та небажання позивачки йому сприяти у встановленні психологічного контакту з донькою, на даний час він не має можливості повноцінно це робити. Вважає, що його поведінка не є винною та не свідчить про те, що він умисно нехтує своїми правами та обов`язками відносно доньки ОСОБА_4 .

Вважає, що наведені у відзиві на позов обставини свідчать про недоведеність належними та допустимими доказами поданих позивачкою позовних вимог, а тому просив залишити їх без задоволення.

Позивачка, отримавши відзив на позов, подала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що вона, ознайомившись із викладеним відзивом, повідомляє, що відповідач своїми неправдивими висловами хоче ввести суд в оману. Його твердження, що зустрічі з дитиною були не часті не відповідає дійсності, бо їх взагалі не було. Щодо непростих відносин відповідача з її батьками, то вона впевнена, що саме відповідач і був ініціатором погіршення відносин, коли вигнав її з дому вагітною пізньою осінню, а її батьки забрали її до себе. Відповідач не долучив до відзиву доказів про стан свого здоров`я, який перешкоджав зустрітися із дочкою. Про роботу взагалі не йде мова, бо він не працює. Щодо погодних умов, то за чотири роки вони не були такими поганими, щоб не мати можливості зустрітися із дитиною. Одним словом це все обман. Щодо зустрічей з дитиною, то відповідач знову вводить суд в оману. Вона сама була ініціатором того, щоб відповідач зустрічався з дитиною, сходив в садочок до дитини, там якраз батьки брали участь в ремонті та спорядження майданчику, і всі діти хвалилися, що їхні тати брали участь в ремонті і лише їх дочка не могла цим похвалитися, бо відповідач самоусунувся від цього. Також у відповіді на відзив позивачка наголосила, що в матеріалах справи є довідки про те, що у відповідача двічі була заборгованість по сплаті аліментів, і лише після її наполегливого звернення до компетентних органів, а саме: виконавчої служби, служби з захисту дітей Бережанської міської ради відповідачем було виплачено цю заборгованість. Відповідач не брав жодної участі у вихованні дочки. Ним за весь час не було придбано ніяких іграшок, одягу, лікарств для дитини. Крім цього, відповідач без її згоди для особистих потреб почав витрачати гроші з весілля, які були залишені спеціально для витрат для народження дитина, вона зробила йому зауваження, щоб він цих грошей не витрачав, однак він віднісся до цього зверхньо у зв`язку з чим вона попала в лікарню із загрозою викидня.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених в позові та у відповіді на відзив, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо її дочки ОСОБА_4 .

Будучи присутнім у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позову не визнав, суду пояснив, що поскільки не склалися відносини із позивачкою та її батьками, тому вони розійшлися із позивачкою як вона була ще вагітною, однак він неодноразово писав та цікавився у позивачки чи треба їй чогось. В травні 2018 року, коли він приїхав до позивачки поцікавитися її життям, то батько позивачки вигнав його з подвір`я. Він не заперечує, що він не був при народженні дитини, адже йому ніхто про це не повідомив, оскільки на той час вони проживали вже роздільно. Дізнавшись, що позивачку виписали із лікарні, він взяв фрукти, памперси, засоби гігієни та приніс позивачці, однак вона не хотіла це брати і повідомила, що вона сама буде виховувати дитину. Він намагався знайти можливість спілкуватися із позивачкою, однак його номер був заблокований у її телефоні. Щоб передати позивачці передачу він змушений був це робити через свого товариша ОСОБА_6 , однак його передачу позивачка не прийняла, а зразу ж привезла назад, повідомивши, що нам нічого не треба. Потім між ними стосунки трохи налагодилися. Вони домовилися із позивачкою, що два рази в тиждень, як буде погода, він зможе їх з дочкою бачити. Позивачка із коляскою виходила надвір і вони зустрічалися за межами її помешкання. Він бачив дитину і навіть брав її на руки. Коли погода не позволяла, то він часто приїздив по місцю проживання позивачки та бачив дитину. Він також зустрічався із позивачкою і після розірвання шлюбу. Коли ОСОБА_4 було три роки, він разом із позивачкою та ОСОБА_4 гуляли на озері. Минулого року він також разом із позивачкою та ОСОБА_4 відпочивали в урочищі Монастирок в Лісниках. Декілька разів підвозив позивачку разом із ОСОБА_4 із дитячого садочка додому. Далі у своїх усних поясненнях відповідач зазначив, що він знає, що його дочка ОСОБА_4 народилася 2 липня , однак не на всіх Днях народження він був у неї. На день народження минулого року він подарував дочці золоті сережки. Цього року він запитував у позивачки, що потрібно дитині купити у подарунок, однак вона сказала: ''Ти батько, ти і придумай, що дитині треба''. У своїх усних поясненнях відповідач зазначив, що він хоче цікавитися дитиною, однак не зовсім знає, як правильно себе поводити із такою малою дитиною. Цього року він готувався до свята Миколая і купив все те, що у списку написала для дитини позивачка. Минулого року на свято Миколая позивачка казала, що дитина хоче ляльковий будинок і він по інтернету придбав його, однак як виявилося придбав дану покупку не зовсім у чесних продавців, а тому, не зумівши його скласти як належиться, за рекомендацією позивачки купив ОСОБА_4 ляльку Лолку . Він цікавиться дочкою, має її фотографії та навіть має відеозапис як вона колядує. Він не заперечує, що був період, коли у нього було сутужно із грошима та він мав борг по аліментах, однак у даний час боргу нема і він своєчасно сплачує присуджені судом аліменти. Також відповідач у своїх усних поясненнях зазначив, що він бажає бачитися та спілкуватися із дочкою. З метою визначення днів і годин побачень із дочкою він офіційно звертався до органу опіки та піклування для вирішення цього питання, однак позивачка пообіцяла, що не буде чинити йому перешкод у зустрічах з дитиною, а тому органом опіки та піклування з цього приводу рішення прийнято не було. Він неодноразово телефонував позивачці та домовлялися про зустріч із дитиною. Він разом з ОСОБА_4 спілкувалися та в місті разом годували голубів. Він любить дитину, хоче бачити її і спілкуватися з нею.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Горський О.І. із позовом не погодився, просив суд при постановленні рішення врахувати, що відповідач, проживаючи окремо від позивачки, намагається підтримувати зв`язок із позивачкою та налагоджувати відносини із дочкою. Враховуючи той факт, що дитини, ще зовсім маленька і вона сприймає світ і оточуючих через ставлення до цієї особи, тих чи інших подій очима своєї матері, а так як відносини між відповідачем та позивачкою не зовсім дружелюбні, тому через вказане страждає дитина. Просив суд при постановленні рішення врахувати, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, а тому просив врахувати старання відповідача та не позбавляти його батьківських прав.

Представник органу опіки і піклування Бережанської міської ради в судовому засіданні Шкільна О.В. позов підтримала, пояснила, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_4 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 6 липня 2023 року. Відповідач, як батько дитини, був присутній на засіданні комісії та підтвердив факт своєї не участі у вихованні дитини, а тому комісійно органом опіки та піклування було зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вона, як представник органу опіки та піклування, вказаний висновок підтримує, а тому просить задоволити позов та позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана по справі у якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона із відповідачем особисто не знайома, а позивачку знає із 2016 року, бо разом із нею працювала у позашкільному закладі та бачилися п`ять днів на тиждень. Пам`ятає підготовку позивачки до весілля. Їй відомо, що коли позивачка була вагітна, то вона хотіла більше до себе уваги зі сторони відповідача. Знає зі слів позивачки, що не відповідач, а саме батьки позивачки піклувалися нею, як її положили вагітну на збереження, що саме батьки, а не відповідач забирали позивачку із ОСОБА_4 із пологового. Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що в даний час вона також працює разом із позивачкою і їй відомо, що коли ОСОБА_4 хворіла, то мама позивачки залишалася із нею, чи позивачка просила її підмінити, оскільки не мала з ким залишити дитину. Були моменти, коли позивачка працювала разом із дитиною в магазині доки бабці не закінчився робочий день і вона забирала дитину. Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що вона часто бачить, як позивачка вранці веде дочку у садочок або як підвозить ОСОБА_4 позивачки мама чи тато. Неодноразово чула як ОСОБА_4 приходить до мами в магазин і чекає дідуся чи брата позивачки ОСОБА_11 . Від ОСОБА_4 вона, свідок, жодного разу не чула, щоб вона щось розповідала чи запитувала про тата.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що позивачка ОСОБА_1 це її дочка, а відповідач її колишній зять. З приводу заявленого позову зазначила, що її дочка після реєстрації шлюбу пішла проживати до відповідача. Вона завагітніла і між ними почалися скандали. Вона бачила засмученою свою дитину та намагалася якось це питання врегулювати. Вона, свідок, зателефонувала відповідачу та хотіла з ним поговорити, дізнатися, що відбувається, однак зустріч не відбулася. Одного разу дочка, будучи вже вагітною, повернулася додому і повідомила, що вони вирішили піти на квартиру, яку орендували приблизно місяць. Коли вона, свідок, поверталася із відрядження з Києва, то дізналася, що у дочки загроза викидня, і її положили в лікарню. Пройшовши курс лікування дочці, призначили УЗД в Тернополі. Батько позивачки пропонував відвезти позивачку до Тернополя машиною, однак відповідач , незважаючи, що 18 градусів морозу, вперто каже, що вони з позивачкою поїдуть до Тернополя автобусом. Після виписки із лікарні вони із чоловіком запропонували дітям пожити у них, оскільки у цей період часу було холодно і слизько і до місця, де вони орендували квартиру, було дуже далеко ходити та крім цього ОСОБА_1 треба було ще пройти курс лікування, а у них по сусідству є медик, яка могла надавати дочці необхідні медичні процедури. Діти погодилися у них жити, однак в результаті до них на проживання прийшла лише одна ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 до них жити так і не прийшов. З того часу і до переймів ОСОБА_1 проживала в них одна без ОСОБА_3 . Сама купила дитині коляску, колиску. Як почалися перейми, вони, хвилюючись за ОСОБА_1 , шукали їй лікаря, однак ОСОБА_3 разом із ними не було, вони йому не телефонували і про це не повідомляли, оскільки за клопотами не мали на це часу. Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що вона один із разів, коли прийшла у лікарню до дочки у пологовий, зустріла там ОСОБА_3 із букетом квітів і подумала, що є ще надія, що будуть разом, однак із пологового забирали ОСОБА_1 із дитиною лише вони, ОСОБА_3 на виписку не приходив. Крім цього перших три місяці після народження дитини він до них не приходив, а потім почав з`являтися і хотів бачити дитину. Потім ОСОБА_1 виходила із коляскою гуляти з дитиною і вони бачилися. На 4роки він подарував ОСОБА_4 золоті сережки. На день народження 5 років він не приходив. Їй дуже образливо те, що коли ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, маючи грудну дитину, подала відповідача на аліменти і суд присудив стягувати із нього щомісячно на утримання дитини по 1500гривень, в відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи, що це багато грошей для стягнення, хотів зменшити суму. Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що мама ОСОБА_4 на відміну від батька працює на двох роботах і має лише три дні вихідних на місяць, а батько байдужий, був період, коли аліментів від нього взагалі не було, близько сім місяців він не сплачував аліментів. Вона, свідок, не заперечує, що відповідач приїздив до позивачки після народження дитини і позивачка його дуже любила і сподівалася, що він побачить, яка у них красива і розумна донечка і повернеться до них, однак йому цього не потрібно. Перед судом він зустрічався із дочкою у ''Піццерії'' і зробив із нею селфі, щоб мати як доказ для суду. Не заперечує, що відповідач подарував ОСОБА_4 ляльку. З цього приводу ОСОБА_4 сама почала із нею розмову та повідомила, що той дядько, який подарував її ляльку, є її тато. Дитина виявила здивування що вона, свідок, про це знає. Не заперечує, що відповідач після пологів приніс позивачці пакет із памперсами і фруктами. Цього року приходив на свято Миколая , приніс також подарунки колготки, труси, костюмчик, уги, що він звертався у службу у справах дітей, щоб йому визначили дні і години побачень із дитиною.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона знайома із позивачкою з народження її дочки ОСОБА_4 . Вона, свідок, у цей час також завагітніла і з різницею декілька місяців народжувала. Спільні інтереси їх здружили і вони разом із ОСОБА_1 та дітьми кожного дня гуляли. Виходили зранку і до вечера були разом. За 5 років дружби вона, свідок, тата ОСОБА_4 бачила лише 3 рази. Перший раз, коли літом разом їздили в Лісники на фестиваль. Другий раз в кафе, коли святкували день народження її дитини. Він зайшов привітався і пішов дальше до барної стійки. Третій раз як вони сиділи в ''Піццерії''. Вона, свідок, ні разу не чула, що відповідач як тато проявляє цікавість до дитини. Вважає, що це робиться для ''галочки''. Їй відомо зі слів позивачки, що відповідач тижнями не телефонує, не цікавиться дитиною. Їх діти разом відвідують дитсадок і вона, свідок, жодного разу не бачила відповідача у дитячому садочку. Вона за освітою є практичний психолог і вважає, що відповідач, проявляючи мінімальну цікавість до дитини, травмує її психіку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він, проживаючи по сусідству із сім`єю позивачки, перебуває із ними у дружніх відносинах та часто із ними спілкується. Відповідача він бачив лише один раз на весіллі. Він хоч живе із позивачкою хата в хату, однак відповідача по місцю проживання позивачки він не бачив. Не бачив ОСОБА_4 разом із татом. Зі слів матері позивачки йому, свідкові, відомо, що їх зять їх не провідує.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що позивачка ОСОБА_1 є її племінницею, а відповідач ОСОБА_3 - це колишній чоловік її племінниці. Із позивачкою вона підтримувала і підтримує родинні тісні та дружні відносини, а з відповідачем колись були дуже дружні відносини, а тепер вона із ним не спілкується. Познайомилася із ОСОБА_3 ОСОБА_1 у той час, коли вона у неї працювала. У той час вона, свідок, часто бачила ОСОБА_3 та спілкувалася із ним. Між ними склалися дружні відносини і ОСОБА_3 часто приходив до неї із ОСОБА_1 і навіть сам, щоб поспілкуватися і вирішити якість питання, бо він знав і відчував, що вона, свідок, може вплинути на ОСОБА_1 з питань приготування до весілля. Після реєстрації їх шлюбу для неї, свідка, першим негативним дзвіночком було те, що ОСОБА_1 , перебуваючи у стані вагітності, закінчувала роботу о 7 год. вечора, а ОСОБА_3 за нею не приїхав, вона сама так далеко йшла додому і ще продукти із магазину тягнула, не рахуючи, що надворі було темно, холодно і слизько. ОСОБА_1 вдягала на ноги такі штучки, щоб взуття не скользило і йшла. Вона, свідок, зауважила, що ОСОБА_3 часто радився із нею, а потім різко припинив приходити, і спілкування з його сторони припинилися. ОСОБА_1, будучи вагітною (після того як вона попала на збереження ) перейшла проживати до своїх батьків і їх спілкування припинилося. Далі було народження ОСОБА_4 , однак відповідача не було. ОСОБА_3 при народженні дитини не був і вона, свідок, його в лікарні не бачила. Пройшло п`ять років, однак ОСОБА_3 з дитиною вона, свідок, не бачила. Їй цікаво, чи знає відповідач з якою вагою народилася дочка, чи має вона проблеми із здоров`ям, чи є вона вакцинована, скільки коштує вакцина, хто сімейний лікар, чи має він номер телефону сімейного лікаря, чи знає він вихователя дитячого садочка, який відвідує його дочка. Чи знає він скільки коштує дитячий садочок, скільки коштують гуртки, які відвідує ОСОБА_4 . Він оскаржував рішення суду про стягнення аліментів, оскільки вважав, що 1500грн. це завелика сума для утримання дитини. Вона, свідок, змушена була до Тернополя на судове засідання возити окрім ОСОБА_1 ще і ОСОБА_4 , бо ОСОБА_4 була ще на грудному годуванні, а тому її ще не можна було відлучати надовго від мами. На кожне день народження, вона, свідок, була у ОСОБА_4 , однак її тата там не зустрічала. Їй, свідкові зі слів ОСОБА_1 відомо, що відповідач приходив до неї в лікарню з квітами, однак вона, свідок, його особисто там не бачила. Зі слів ОСОБА_1 знає, що він декілька разів приїздив та привозив фрукти. Їй також відомо, що відповідач на Миколая мав дитині подарувати ляльковий будинок, однак із невідомих причин його так і не подарував. Цього разу на Миколая привіз подарунки дитині, купив, щось із того списку, що писала позивачка. Знає, що перше побачення ОСОБА_4 із татом було у піццерії, він подарував ОСОБА_4 ляльку, однак із слів позивачки їй, свідку, відомо, що ОСОБА_4 не хоче із ним зустрічатися.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши долучені до заяви докази, взявши до уваги пояснення допитаних по справі свідків, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі з 24 червня 2017року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від якого мають спільну дитину-дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя у них не склалося і рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Дочка сторін після розірвання шлюбу залишилася проживати із позивачкою.

Вищевказані факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 4 липня 2018 року Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ім`я ОСОБА_4 , рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року та не заперечується поясненням сторін.

Позивачка вважаючи, що відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, не приділяє належної опіки та турботи щодо своєї дитини, подала органу опіки та піклування пакет документів для отримання висновку про доцільність позбавлення відповідача його батьківських прав відносно їх дочки ОСОБА_4 для звернення із відповідним позовом до суду.

На підставі поданих документів 13 липня 2023 року виконавчим комітетом Бережанської міської ради, як органом опіки та піклування, було складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як органом опіки та піклування було встановлено, що батько не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її станом здоров`я, успіхами та інтересами, не допомагає матеріально та має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 12 000грн.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-Х11 передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Тобто позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування Бережанської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу Національної поліції, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що прагнення відповідача налагодити з дитиною відносини, відсутність доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дочки, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, є підставами для відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 164-167 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Відповідача ОСОБА_3 попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бережанської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України складено 6 лютого 2024 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.