ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4248/24 Справа № 208/5380/23 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів (суддя першої інстанції Похвалітіна С.М.),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, в якому просила стягнути з Банку на свою користь 2 970,66 грн. інфляційні збитки за період 16.06.2020 року по 01.08.2021 року, три проценти річних за період з 16.06.2020 року по 01.08.2021 року у сумі 1210,09 грн., а всього стягнути 4 180,75 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь 36 287,60 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 -2 970 грн. 66 коп. - інфляційні втрати за період 16.06.2020 року по 08.09.2021 року.-1210 грн. 09 коп. - 3% річних від простроченої суми за період з 16.06.2020 року по 08.09.2021 року. Усього: 4 180 грн. 75 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (на користь держави суму судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 -2 000 грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В., та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що Банк виконав рішення суду, яке набрало законної сили 05.07.2021 року вже 02.09.2021 року, менше ніж за 2 місяці. Розрахунки позивачки не відповідають дійсному періоду нарахувань, де вже пропущені строки позовної давності та вони є надуманими цифрами, які не відповідають дійсності.

Також вказує на те, що суд не перевірив вартість оплати відповідних послуг адвоката, яка склалася в регіоні та взагалі складність справи, обсяг матеріалів справи не є значним. Суд мав оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені.

Істамова І.В. просила рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 40468,35грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (3028 х 100 = 302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2021 року у справі №208/4157/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними, стягнення незаконного списаних грошових коштів, задоволено частково.

Визнано протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо списання грошових коштів від 16 червня 2020 року в сумі 32 644, 66 грн. із банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім?я ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 32 644 (тридцять дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 66 коп. безпідставно списання від 16 червня 2020 року грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір: 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено (а.с.14-16).

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в АБ «Укргазбанк», АТ КБ «ПриватБанк» 08.09.2021 року виконано рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2021 року у справі №208/4157/20 у повному обсязі (а.с.17).

Задовольняючі позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних коштів.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредитові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2021 року у справі №208/4157/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними, стягнення незаконного списаних грошових коштів, задоволені частково.

Визнано протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо списання грошових коштів від 16 червня 2020 року в сумі 32 644, 66 грн. із банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім?я ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 32 644 (тридцять дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 66 коп. безпідставного списання від 16 червня 2020 року грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_1 .

Статтею 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статтею 18 ЦПК України передбачено обов`язковість судових рішень.

За змістом вказаних вимог Закону передбачено, що всі судові рішення, які набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

З аналізу норм Конституції України, норм ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що існує два порядки виконання рішення суду добровільний та примусовий. Так, боржник має право добровільно виконати рішення суду після набрання останнім законної сили до звернення стягувача з відповідною заявою до виконавця чи після звернення у терміни встановлені виконавцем на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вчергове окреслено, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як було встановлено матеріалами справи, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.04.2021 року у справі №208/4157/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними, стягнення незаконного списаних грошових коштів, задоволені частково.

Визнано протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо списання грошових коштів від 16 червня 2020 року в сумі 32 644, 66 грн. із банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім?я ОСОБА_1 .

Згідно ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючі встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку задовольняючі вимогу позивачки щодо 3% річних та інфляційних втрат, оскільки, матеріалами справи доведено, що рішення суду від 12.04.2021 року було встановлено протиправні дії банку щодо списання коштів 16.06.2020 року в сумі 32 644,66 грн. з банківського рахунку позивачку, як наслідок остання була позбавлена можливості користуватись своїми коштами, а тому рішення про стягнення з Банку штрафних санкції є узгоджується з нормами матеріального права, будь-яких підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Що стосується доводів скарги щодо правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15 зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документів, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу ОСОБА_1 у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 12.06.2023 року надавав адвокат Ворон А.І. на підтвердження виконання умов вказаного договору, адвокатом було надано Акт приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 12.06.2023 року на загальну вартість наданих послуг у розмірі 5000 грн. квитанцію про сплату вказаної суми.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачкою послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що сума правничої допомоги завищена з огляду на об`єм наданої адвокатом допомоги та витраченим часом, спростовуються матеріалами справи, оскільки як вбачається, з договору про надання правової допомоги, та акту наданих послуг, сума стягнута судом першої інстанції на користь позивача у розмірі 2000 відповідає критеріям співмірності та складності справи, . відповідає критеріям співмірності, апеляційний суд не вбачає підстав для її зменшення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За таких обставин, надаючи оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення, та враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну допомогу у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська