Справа № 489/7889/23
Провадження № 2/489/467/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

28.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Вона одноосібно здійснила його поховання та повернулась до свого постійного місця проживання до м. Києва, що знаходиться на значній відстані від м. Миколаєва. В зв`язку з початком повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та постійними ракетними обстрілами позивач була змушена виїхати до безпечного місця на час активних військових дій. Також позивач зазначала, що батько склав на її користь заповіт, про існування якого їй не було відомо. Дізнавшись про існування заповіту, вона звернулась до нотаріуса, проте їй було роз`яснено неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину зв`язку з пропуском встановленого законом строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2023, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області витяги (інформаційні довідки) щодо наявності відомостей в спадковому реєстрі про наявність/відсутність заповіту після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер у м. Миколаєві та заведення/не заведення спадкової справи після його смерті.

13.12.2023 витребувані відомості надійшли на адресу суду.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 07.02.2024.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином; від неї 31.01.2024 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 11.12.2023 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 (мовою оригіналу ОСОБА_3 ) є донькою ОСОБА_2 (мовою оригіналу ОСОБА_4 ) (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 позивач 27.07.1990 уклала шлюб з ОСОБА_5 , після чого стала носити прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.8).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 стала ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 06.04.2000 квартира АДРЕСА_1 належала батькам позивача на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а.с.7, 13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_8 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивача - ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 10).

08.10.2018 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ММНО Савченком І.М., зареєстрований у реєстрі за № 1112,1113, яким заповідав все належне йому майно, зокрема і квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Роз`ясненням приватного нотаріуса ММНО Савченка І.М. № 143/01-16 від 15.11.2023 позивачу роз`яснено вимоги чинного законодавства та наслідки не прийняття спадщини в установлений законом строк (а.с.12).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75006165 від 05.12.2023 інформація щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а.с. 30).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75006184 від 05.12.2023, від імені ОСОБА_2 , виявлено заповіт, складений 08.10.2018, посвідчений приватним нотаріусом ММНО Савченком І.М., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1112,1113, номер у спадковому реєстрі 63108923 (а.с.31).

Тобто з інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертались, спадкова справа не заводилась (а.с.30).

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до пп. 1.1-1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Особливості спадкування під час воєнного стану, на сьогодні, регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164. Окрім того, Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11.03.2022 № 1118/5, що набрав чинності 19.03.2022, були внесені зміни в Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно частини другої ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року по справі № 234/859/16-ц).

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22) з цього приводу, де зазначено, що «правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Поряд із цим, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в процесі розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька, вона одноосібно здійснила його поховання та повернулась до свого постійного місця проживання до м. Києва, що знаходиться на значній відстані від м. Миколаєва; у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та постійними ракетними обстрілами позивач була змушена виїхати до безпечного місця на час активних військових дій; позивач не знала про існування заповіту на її користь, проте дізнавшись невідкладно звернулась до приватного нотаріуса для належного оформлення спадкування після смерті батька.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та те, що спадщина після смерті ОСОБА_2 ніким не прийнята, інших спадкоємців, не встановлено, заяв про відмову від спадщини не подано, врахувавши принцип свободи заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, та те, що позивачем надано належні та допустимі докази поважності пропущеного строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Оскільки позивач не просить відшкодувати їй судовий збір, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишити їх за позивачем.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці після набрання цим рішенням законної сили.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20;

Повний текст судового рішення складено 07.02.2024.

Суддя Г.А. Микульшина