П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/13178/23

Провадження № 22-ц/4815/180/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено

15 листопада 2023 року

(згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання

за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Штогрін Вікторії Святославівни на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами та зареєстрованого 12 травня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 травня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 624.

Повернено ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536,80 гривень у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

16 жовтня 2023 року представник позивача звернулася до суду, що ухвалив рішення, із заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд попередньої інстанції дійшов такого висновку через те, що пов`язані з пред`явленням позову та поданням заяви про ухвалення додаткового рішення витрати є необґрунтованими з огляду на обсяг поданих документів. Крім того, суд урахував, що 17 травня 2023 року сторонами була подана заява про розірвання шлюбу до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області (далі відділ ДРАЦС), яка 13 липня 2023 року була відкликана ОСОБА_1 . Після цього, 19 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Проте відповідач своєї заяви про розірвання шлюбу з відповідного органу державної влади не відкликав, а в судовому засіданні позов визнав, оскільки не заперечував щодо його розірвання та з`явися у відділ ДРАЦС 20 червня 2023 року у призначену дату розірвання шлюбу. Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу не були необхідними та неминучими, а тому суд не встановив підстав для покладення їх на відповідача.

На судове рішення представником ОСОБА_1 адвокатом Штогрін В. С. подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених судом обставин, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалось, що види робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено, відповідають умовам договору про надання правничої допомоги, положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та процесуальному законодавству. Проте суд дійшов хибного висновку про повну відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу лише з огляду на те, що, на його думку, такі витрати не були необхідними та неминучими. Крім того, розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представником позивача були надані усі необхідні докази для підтвердження понесених витрат, однак вони не були враховані судом першої інстанції. При цьому відповідачем не надано доказів тяжкого фінансового стану та неможливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу, про що він зазначав у своєму відзиві.

З наведених підстав просила скасувати додаткове рішення суду та задовольнити заяву про стягнення додаткових витрат на професійну правничу допомогу.

У поданому відзиві представник відповідача адвокат Пшенична О.О. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення без змін. Стверджувала про те, що звернення до суду не було необхідним, адже сторони мали можливість розірвати шлюб в позасудовому порядку. Тому витрати на правничу допомогу адвоката не були необхідними та неминучими. Зважала на те, що всупереч аргументам апеляційної скарги заявник надавала позивачу лише правничу допомогу, яка пов`язана з розглядом справи про розірвання шлюбу, а не встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і поділу спільного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги 17/07/01 від 17 липня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "Скорпіон" (далі АО "Скорпіон"), акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 13 жовтня 2023 року, квитанцію № 0.0..1 від 18 липня 2023 року про сплату ОСОБА_1 на рахунок АО "Скорпіон" 3 000 гривень за надані адвокатські послуги згідно з договором надання правничої допомоги 17/07/01 від 17 липня 2023 року та платіжну інструкцію № 0.0..1 від 13 жовтня 2023 року про сплату ОСОБА_1 на рахунок АО "Скорпіон" 3 000 гривень за надані адвокатські послуги.

Повноваження представника позивача ОСОБА_3 підтверджуються наявним в матеріалах справи ордером серії ВК № 1094992 від 19 липня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 договору про надання правничої допомоги 17/07/01 від 17 липня 2023 року адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар за надану йому правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з пунктом 2 договору клієнт замовляє, а адвокат зобов`язується надати йому правову допомогу при підготовці документів, поданні до суду, представництві інтересів клієнта при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Сторонами узгоджено, що вартість правової допомоги клієнту становить 6 000 гривень (п.3 договору).

В акті приймання-передачі наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги № 17/07/01 від 17 липня 2023 року зазначений перелік видів наданої правової допомоги та їх вартість. Загальна вартість правової допомоги становить 6 000 гривень.

Згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "EastAlliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні процесуального питання норми права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції, погодившись з запереченням відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу понесених на правничу допомогу витрат, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як зазначено Відділом ДРАЦС у листі-відповіді адвокату Пшеничній О.О. щодо надання інформації № 5089/4362-34.12-04-01 від 30 вересня 2023 року, до цього Відділу 17 травня 2023 року була подана заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, № 88-33.14-05-03-40 від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Проте ця заява 13 липня 2023 року була відкликана ОСОБА_1 , а 19 липня 2023 року вона пред`явила позов про розірвання шлюбу.

Отже, спір виник внаслідок хибних дій та суперечливої поведінки позивача, оскільки вона, подавши спільно з відповідачем до Відділу ДРАЦС заяву про розірвання шлюбу, згодом її відкликала, чим відмовилась вирішувати відповідне питання в позасудовому порядку. При цьому дії відповідача були спрямовані на досудове вирішення спору й він визнав позов після його пред`явлення, довівши хибність викладених в позовній заяві тверджень щодо неможливості розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Такими діями, на переконання колегії суддів, відповідач забезпечував збереження фінансових ресурсів, часу, зменшення емоційного навантаження сторін, запобігав виникненню судового спору, що позивачем здійснено не було.

Тому доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість додаткового рішення суду на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновку суду першої інстанції, відповідно до якого слід віднести на рахунок позивача понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката.

При цьому саме по собі помилкове зазначення судом виду судового рішення замість ухвали вказується про додаткове рішення є формальним, на його зміст не впливає, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Штогрін Вікторії Святославівни залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків