Справа № 314/5946/23
Провадження № 4-с/314/1/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вільнянського відділу ДВС у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Вільнянського відділу ДВС у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо відмови в скасуванні арешту майна ОСОБА_1 , накладеного під час здійснення виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що з 08.02.2011 на виконанні у Вільнянському відділі ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження № 24440149 з примусового виконання виконавчого листа № 1-213/2010 від 05.02.2011 виданого Вільнянським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 1700,00 грн.

В ході проведення виконавчих дій, з метою забезпечення сплати штрафу, 08.02.2011 державним виконавцем звернено стягнення на нерухоме майно боржника, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою Вільнянського відділу ДВС у Запорізькій області 07.11.2011 виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» - штраф сплачено боржником в повному обсязі; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Всупереч даній постанові 20.08.2016 на його нерухоме майно (1/3 квартири АДРЕСА_1 ) накладено арешт (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31031792 від 20.08.2016 р.) підстава виникнення обтяження постанова про арешт боржника від 08.02.2011.

30.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського відділу ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту зі свого нерухомого майна за ВП № 24440149

Листом Вільнянського відділу ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.12.2023 (отримано 07.12.2023 особисто) за вирішенням питання щодо зняття арешту з нерухомого майна по ВП № 24440149 йому повідомлено, що перевіркою проведеною відділом в автоматизованій системі виконавчого провадження у розділах «Пошук ВД/ВД», «Пошук ВП/ВД (архів)», «Пошук ВП/ВД-спецрозділ», не виявлено інформації щодо виконавчого провадження, під час здійснення якого постановою державного виконавця від 08.02.2011 було накладено арешт на майно боржника. Надати будь-яку інформацію щодо вказаних проваджень відділ позбавлений можливості через сплив строку зберігання архівних справ та виконавчих проваджень, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. У відповідності до вимог частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника є випадки, колом яких не охоплюється зняття арешту у виконавчому провадженні, відомості про наявність якого відсутні. В даному випадку у відповідності до частини 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Хоча підстави для забезпечення виконавчого провадження і відпали, Вільнянський відділ ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відмовив заявнику в скасуванні арештів з посиланням на частину 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так як наявність арешту на належне ОСОБА_1 майно у відсутність виконавчого провадження порушує його право, просить зобов`язати уповноважених посадових осіб Вільнянського відділу ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати арешт, накладений в рамках ВП № 24440149 від 08.02.2011.

У судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, не з`явилися.

Заявник надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву просить задовольнити в повному обсязі.

Представник суб`єкта оскарження надав суду відзив заяву, відповідно до якого повідомляє, що згідно ВП спец розділ встановлено, що на виконанні у відділі з 08.02.2011 перебувало ВП № 24440149 з примусового виконання виконавчого листа № 1-213/2010 від 05.02.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 1700,00 грн. В ході проведення виконавчих дій, з метою забезпечення сплати штрафу, 08.05.2011 звернено стягнення на нерухоме майно боржника. 07.11.2011 ВП № 24440149 закінчено відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», фактичне виконання. Вище зазначене виконавче провадження знищено до відповідних актів про вилучення виконавчих проваджень для знищення, через закінчення строків зберігання, у зв`язку з чим встановити та надати повну інформацію щодо сплати

боргу, зняти арешт з майна за виконавчим провадження не є можливим. Тому за вирішенням даного питання боржнику запропоновано звернутися до суду. Просить скаргу розглянути на розсуд суду.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 450 ЦПК України вирішує справу у відсутність учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд знаходить скаргу, такою, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 1700,00 грн. Вільнянським відділом держаної виконавчої служби в Запорізькій області винесено постанову АСВП № 24440149 від 08.02.2011 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, та, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Обов`язки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваних рішень державного виконавця, внормовано право державного виконавця застосовувати такий захід забезпечення виконавчого провадження, як накладення арешту на майно боржника» (ст. ст. 25, 27, 32, 52 Закону).

Суд вважає, що дії державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий документ, яким є виконавчий лист з виконання рішення суду, що набрало сили закону і є обов`язковим для виконання, діяв правомірно, прийнявши оскаржуваний захід забезпечення виконавчого провадження.

Разом з тим, на час вирішення цієї скарги у заявника відсутня заборгованість перед державою, на виконання рішення про стягнення по якому грошових коштів з ОСОБА_1 на користь держави відкрито виконавче провадження, а це означає необхідність припинення накладеного в його забезпечення арешту майна.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано зняття арешту з майна боржника.

За змістом частини 4 вказаної статті, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (1); надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника (2); отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах (3); наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням (4); відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою не реалізоване майно (5); отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову(6); погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (7); отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (8); підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (9); отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченомустаттею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (10).

З наведеного положення закону випливає, що перелік випадків, коли арешт майна припиняється за постановою виконавця, є вичерпним і до нього не відносяться випадки зняття арешту, коли виконавче провадження, при здійсненні якого він застосований, знищено за спливом строку зберігання.

У відповідності до частини 5 ст. 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як зазначено в пункті 1 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У відповідності до висновків в постановах Верховного Суду у справах № 707/1530/21 від 25.-5.2022 року, № 21/17-008 від 01.11.2021 року право власності боржника під час або після завершення виконавчого провадження підлягає захисту за наявності самого порушеного права, встановлення недоцільності чинного арешту майна та можливості його зняття за рішенням суду у відповідності до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні боржника до суду у формі скарги на дії державних виконавців, і ці висновки у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, яка внормовує судове рішення за наслідками розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено.

З наведеного слідує, що лише сукупність таких передумов, як правомірність дій виконавця та відсутність порушень права заявника може зумовити відмову в задоволенні скарги, а ці вимоги не є самостійними підставами для залишення скарги без задоволення, про що свідчить застосування поєднувального сполучника «і».

Накладення арешту на майно боржника є процесуальною дією виконавця; збереження арешту за відсутності у боржника невиконаних зобов`язань перед стягувачем та у відсутність виконавчого провадження, в межах якого був застосований арешт, позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право власника реалізовувати свої права повною мірою.

У зв`язку з викладеним, суд констатує наявність порушення права заявника, яке в даному випадку не може бути усуненим діями або рішеннями державного виконавця, оскільки встановлені судом обставини не підпадають під коло підстав для скасування арешту майна самим виконавцем, тому у відсутність ознак протиправності в поведінці виконавця, вважає за необхідне скаргу задовольнити та у обраний заявником спосіб поновити його порушене право, не констатуючи ознак неправомірності в бездіяльності уповноважених посадових осіб відділу державної виконавчої служби щодо нескасування арешту майна заявника.

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд, -

постановив:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вільнянського відділу державної виконавчої служби в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених посадових осіб Вільнянського відділу державної виконавчої служби Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати арешт усього майна ОСОБА_1 , в тому числі: частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця серії АС ВП № 24440149 від 08.02.2011 року; номер запису про арешт нерухомого майна в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 31031792, дата реєстрації 20.08.2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.О. Кіяшко

22.01.2024