Номер провадження: 22-ц/813/4043/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Лозко Ю.П. (суддя-доповідач), Назарової М.В., Стахової Н.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Юнекс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними

встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою в якій зазначали, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2023 року вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано скаржникам протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, подати до Одеського апеляційного суду оригінал квитанції про сплату судового збору. Роз`яснено скаржникам, що якщо в зазначений строк недоліки апеляційної скарги не будуть виправлені, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд не встановив яким саме чином договори відступлення права вимоги, порушують права скаржників саме як споживачів, з огляду на те, що скаржники не є сторонами цих правочинів. Врахувавши характер спірних правовідносин, предмет та підстави заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що скаржники при оскарженні судового рішення у цій справі не мають право на пільгу, передбачену частиною третьою статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

31 січня 2024 року скаржники звернулися до апеляційного суду з клопотанням у якому порушують питання про їх звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Клопотання в частині звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що має статус прирівняний до статусу військовослужбовця, оскільки 11 березня 2022 року ним укладено контракт добровольця добровольчого формування Одеської міської територіальної громади «Муніципальна варта Одеси», що знаходиться в оперативному підпорядкуванні військової чистини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, на підтвердження чого скаржник долучив копію контракту та посвідчення добровольця.

Посилаючись на неможливість сплати судового збору, у розмірі визначеному судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 зазначає, що вона не отримала доходів за попередній календарний рік, тобто розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу, на підтвердження чого долучає відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29 січня 2024 року.

Зазначають, що суд у цій та аналогічних справах, приходив до висновку, що скаржники, як позивачі у справі, мають право на пільгу, передбачену ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши зміст поданого скаржниками клопотання на предмет наявності правових підстав для звільнення їх від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З огляду на зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 , останній оскаржує судове рішення суду першої інстанції суду у справі за позовом про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав скаржника саме як учасника бойових дій.

Отже, відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому скаржнику необхідно сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/311/19 (провадження N 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 (провадження N 14-730цс19).

Щодо аргументів наведених ОСОБА_2 у якості підстав для звільнення від сплати судового збору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, суд має встановити майновий стан сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі "Креуз проти Польщі", від 19 червня 2001 року).

Вирішуючи клопотання ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору, апеляційний суд зазначає, що з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29 січня 2024 року за період з I по IV квартал 2023 року можна визначити, що дохід не отримувала. Проте цих документів не достатньо для висновку визначити й визнати майновий стан скаржниці таким, щоб звільнити її від сплати судового збору. З цих документів також не можна визначити, що у скаржниці немає інших доходів. Скаржницею не надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження її реального майнового стану, зокрема про наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків у банківських установах, тощо, який перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Подібні висновки викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі №990/13/223.

Наведені скаржницею доводи та надані у їх підтвердження докази не можна визнати такими, що з достовірністю підтверджують її скрутний майновий стан, який унеможливлює сплату судового збору, оскільки скаржниця не надає об`єктивних даних про свій майновий стан.

Апеляційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних про те, що

ОСОБА_2 є непрацездатною особою чи має незадовільний стан здоров`я, скаржниця не надала даних про наявність чи відсутність у неї рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських установах, тощо.

Таким чином, у задоволенні клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Посилання скаржників на ту обставину, що при розгляді цієї справи судом першої інстанції, вони не сплачували судовий збір, не має правового значення, оскільки апеляційний суд не встановив правових підстав для звільнення скаржників від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, зважаючи на характер спірних правовідносин, предмет та підстави заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином апеляційний суд вважає необхідним продовжити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме сплати судового збору з наданням суду оригіналу квитанції.

Керуючись ст.ст.127,185,356,357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Продовжити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року на десять днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити скаржникам, що якщо в зазначений строк недоліки апеляційної скарги не будуть виправлені, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова