Справа № 497/1519/24
Провадження № 2/497/602/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2024 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; за місцем його проживання, залишивши доньку на його самостійному вихованні та утриманні.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них родилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сумісне проживання з відповідачем вони припинили, та шлюб було розірвано рішенням Болградського районного суду від 04.05.2023 року. Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін та за власним бажанням дочки, неповнолітня дочка ОСОБА_4 залишилася проживати з ним. Дочка повністю перебуває на його утриманні, він опікується її інтересами і забезпечує всі її потреби, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. ОСОБА_2 заперечує, щоб дочка проживала разом з батьком, хоче щоб вона проживала з нею, вважає що позивач може перешкоджати їх спілкуванню. Відповідач з травня 2023 року не приймає участь у вихованні неповнолітньої дочки ОСОБА_4 . На даний час саме він позивач має всі умови для виховання та утримання дочки, тому звертається до суду з цим позовом.

04.07.2024 року ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 надав в судове засідання заяву про підтримання позовних вимог, просив їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 10.07.2024 року надала до суду заяву, в який просила розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, визнала позов в повному обсязі.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Арабаджи М.С. надав 23.07.2024 року із застосування підсистеми «Електронний суд» заяву, в який позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просить розглянути за відсутністю представника Кубейської сільської ради.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.10.2012 року є сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 04.05.2023 року у справі №497/766/23, шлюб між сторонами розірвано та залишено неповнолітню дитину ОСОБА_3 проживати з батьком ОСОБА_1 , за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суду було надано висновок органу опіки та піклування, а саме висновок органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №4 від 16.04.2024 року, наданий позивачем разом з позовом, відповідно до якого орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 , під час розмови з представниками органу опіки та піклування малолітня ОСОБА_3 повідомила комісії, що не хоче змінювати своє місце проживання та школу, своє бажання залишитися проживати з батьком, аргументує тим, що у неї на території України друзі, а мати хоче вивезти її за кордон.

З огляду на викладене, судом вбачається що між сторонами виник спір з приводу місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а й відповідно щодо їх участі у її вихованні та розвитку.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітнього.

При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

У відповідності до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З огляду на викладене, суд приймаючи рішення про місце проживання малолітньої доньки сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходить перш за все з інтересів дитини, її виховання та належний розвиток, дотримуючись при цьому принципу повної рівності обох батьків у питаннях виховання дитини.

Судом встановлені належні умови проживання дитини за місцем проживання батька.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра позивач не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги висновки органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, виникнення спору між батьками під час вирішення питання щодо місця проживання дитини, вік дитини, виходячи з можливості створення належних умов для виховання доньки, та виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19,141,150,155,160,161 СК України, ст.ст.2,4,12,13,31,76-81,200,259,263-265,268,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем його проживання, залишивши дочку на його самостійному вихованні та утриманні.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца