У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2024 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., розглянувши заяву позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Деснянського районного суду міста Києва від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла позовна заява до відповідачки ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям.

Одночасно із поданням позовної заяви, письмові матеріали справи містять заяву позивачів про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських та фінансово-кредитних установах в межах суми 327211,67 грн.

Подану заяву обґрунтовано тим, що позивачі мають достатньо обґрунтовані припущення стосовно того, що виконання рішення в майбутньому може бути ускладнене або його неможливо буде виконати через недостатність коштів або майна відповідачки для задоволення вимог позивачів. Зокрема, невжиття заходів забезпечення позову надає відповідачці можливість вільно розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на її рахунках, що може призвести до неможливості стягнення з відповідачки матеріальної та моральної шкоди.

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши предмет та підстави пред`явленого позову, обсяг заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положенням п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Всупереч вищевикладеним правилам процесуального закону заява позивачів не містить належного обґрунтування припущення останніх про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених в позові вимог. Вказана заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційовані позивачами вид забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Також, позивачами не конкретизовано на які саме грошові кошти відповідачки необхідно накласти арешт, та не надано рахунків на яких знаходяться грошові кошти, не вказано у якій банківській установі відкриті рахунки відповідачки.

Відтак, суду не надано даних, які б давали підстави стверджувати, що невжиття обраного позивачами заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 13, 149-153, 258-261, 268, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Суддя В.О.Сенюта