Справа №:750/7717/23
Провадження № 2/755/753/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

1)визнати громадянина України ОСОБА_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Чернігові, Чернігівської області (свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1 , що видане 22.02.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 163 від 22.02.2023;

2)зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Чернігові Чернігівської області, актовий запис № 163 від 22.02.2023, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, та видати нове свідоцтво про народження, змінивши ОСОБА_4 прізвище на « ОСОБА_5 », по батькові на « ОСОБА_6 ».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 2021 року проживає однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, із ОСОБА_3 . ОСОБА_3 разом з ним, також із їх сином ОСОБА_7 , проживає у будинку його матері у АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Чернігові. На час, коли вони почали проживати однією сім`єю у цивільному шлюбі, останній знав зі слів ОСОБА_3 , що раніше вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. ОСОБА_3 розповіла, що між нею та відповідачем шлюб не склався із самого початку, фактично вони не жили однією сім`єю, відповідач не бажав брати на себе відповідальність за сім ю, тож такі відносини були припинені. Відповідач запевнив ОСОБА_3 , що візьме на себе юридичну сторону розірвання шлюбу, та, як з`ясувалося перед народженням дитини, шлюб розірваний не був. Місце перебування відповідача не відоме, на телефонний зв`язок він не відкликається, у зв`язку з чим урегулювати питання щодо визнання ним батьківства у позасудовий спосіб (до реєстрації актового запису про народження дитини) не було можливим. Тож реєстрація народження дитини, сина ОСОБА_7 , була проведена за заявою матері ОСОБА_3 . Прізвище дитини вказане « ОСОБА_8 », ім`я - « ОСОБА_7 », по батькові « ОСОБА_9 », батьком вказаний « ОСОБА_10 », матір`ю - « ОСОБА_3 », так як реєстрація актового запису була здійснена за заявою матері дитини відповідно до статті 133 Сімейного кодексу. Рішенням Деснянського районного суду від 28.02.2023 шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем був розірваний. Зазначив, що утриманням своєї сім`ї, ОСОБА_3 та сина ОСОБА_7 , займається він. Піклується про свого сина, утримуючи його як матеріально, так і доглядаючи за ним разом із ОСОБА_3 , матір`ю дитини, тож бажає, щоб у свідоцтві про народженні його сина ОСОБА_7 батьком був зазначений він та зроблені відповідні записи у державних реєстрах.

До Дніпровського районного суду м. Києва 11.07.2023 за підсудністю з Деснянського районного суду м. Чернігова, на підставі ухвали від 15.06.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, яка 12.07.2023 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2023 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками третіми особами було отримано 14.08.2023 та 15.08.2023, позивачем - 18.08.2023, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

04.09.2023 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла нотаріально посвідчена заява, у якій останній вказав, що позов підтримує у повному обсязі. Зміст ухвали суду від 19.07.2023 відомий та зрозумілий. Розгляд справи проводити у відсутність позивача.

Цього ж дня, до суду від третьої особи, ОСОБА_3 , надійшла нотаріально посвідчена заява, у якій остання вказала, що зміст позову відомий та правові наслідки зрозумілі. Вказала, що предмет позову підтримує у повному обсязі. Зміст ухвали суду від 19.07.2023 відомий та зрозумілий. Повідомила, що з відповідач станом на час повномасштабного вторгнення рашистів в Україну, покинув територію України та з цього часу остання не підтримує будь-яких зв`язків із цією особою. Розгляд справи просить проводити у її відсутність.

Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками, не отримав, конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Будь-яких заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2023 закінчено підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

03.10.2023, 20.10.2023, 11.12.2023, 16.01.2024 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли заяви, у яких останній вказав, що позов підтримує у повному обсязі та просить суд розгляд справи проводити у відсутність позивача.

20.10.2023, 06.12.2023, 16.01.2024 від третьої особи, ОСОБА_3 , надійшли заяви, у яких остання вказала, що зміст позову відомий та правові наслідки зрозумілі. Вказала, що предмет позову підтримує у повному обсязі, розгляд справи просить проводити у її відсутність.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, повідомлявся судом про день та час розгляду справи належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, суд про причини не явки не повідомив.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.02.2023 зроблено відповідний актовий запис за № 163, та видано свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 22.02.2023.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2020, який було розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.02.2023 у цивільній справі № 750/8324/22.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно з роз`ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2023 у справі № 756/4688/19 (провадження №61-10666св23) зазначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи один із доказів, які суд повинен оцінювати разом з іншими доказами, і є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини від 07.05.2009, заява № 3451/05).

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновок експерта є згідно до положень ст. 110 ЦПК України доказом, який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

На підтвердження позовних вимог у даній цивільній справі позивачем надано висновок генотипоскопічного експертного дослідження № 38011 від 12.05.2023 складений завідуючої лабораторією ТОВ «МАМА ПАПА» Вихрєвою М.А., за яким ймовірність батьківства складає 99,9 %, втім такий висновок є неналежним доказом, зважаючи на таке.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки визначає Закон України «Про судову експертизу».

Відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються процесуальним порядком призначення судового експерта, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, можливістю призначення додаткової та повторної судової експертизи.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний, зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Статтею 16 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що порядок проведення атестації, присвоєння чи позбавлення кваліфікаційних класів судового експерта визначається міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, до сфери управління яких належить державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експортну діяльність.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про судову експертизу» для присвоєння та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів створюється експертно-кваліфікаційні комісії при міністерствах та інших центральних органах виконавчої влади, до сфери управління яких належить державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експортну діяльність. До складу експертно-кваліфікаційних комісій входять найбільш досвідчені фахівці та науковці, які мають кваліфікацію судового експерта та стаж практичної роботи за спеціальністю не менше п`яти років. Серед них має бути не менше двох фахівців тієї експертної спеціальності і того класу, з яких комісія проводить атестацію, присвоює кваліфікацію судового експерта або кваліфікаційний клас, а також фахівець з процесуальних питань судової експертизи.

Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду (постанова Великої Палати від 18.12.2019 № 522/1029/18).

Убачається, що зазначений висновок генотипоскопічного експертного дослідження був виконаний завідуючою клініко діагностичної лабораторії ТОВ «МАМА ПАПА» ОСОБА_11 , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Генетика» та обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, однак остання не має відповідної кваліфікації - судового експерта для проведення досліджень та надання відповідних висновків. Крім того, зазначений висновок не містить посилань на те, що останній підготовлений для суду. За вказаних обставин, наданий до суду висновок генотипоскопічного експертного дослідження №381011 від 12.05.2023, не є висновком експерта в розумінні положень ЦПК та ЗУ «Про судову експертизу», однак може оцінюватись судом у сукупності з іншими письмовими, речовими та іншими доказами. Натомість, стороною позивача або іншими учасниками справи, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивач є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду не надано.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

За матеріалами справи убачається, що дитина - ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто під час перебування ОСОБА_3 , матері дитини, у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований 04.08.2020, що свідчить про походження дитини від подружжя. При цьому, сторонами не надану суду витяг з актового запису про народження дитини, з якого суд мав би можливість встановить наявність або відсутність внесення відомостей щодо батька дитини на підставі ст. 135 СК України.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, оскільки позивачем не надано до суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 121, 122, 125-128, 130, 134, 135 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 49, 76, 77-81, 89, 110, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 ), треті особи: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 ), Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Чернігів, вул. Пушкіна, 15) про визнання батьківства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05.02.2024.

Суддя: