ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5407/24 Справа № 208/9947/23 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта СМ. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання (суддя першої інстанції Похвалітина С.М.),

В С Т А Н О В И В:

2 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання, у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання,але не більше ніж до досягнення ним 23-х років, щомісяця починаючи з дня пред`явлення заяви до суду.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягувати аліменти з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), до закінчення нею навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж харчових технологій та підприємництва Дніпровського державного технічного університету», термін навчання до 31.01.2025р., але не більше ніж як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп..

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без належного дослідження обставин справи та доказів.

Скаргу мотивує тим, що відповідач є працевлаштованою особою, однак внаслідок військового стану (є обставинами за які він не може відповідати або вплинути), згідно Закону України № 2136-ХІ від 15.03.2022 року за місцем своєї роботи з лютого місяця перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, на час воєнного стану.

З листопада 2023 року він живе за рахунок доходів отриманих його співмешканкою, та інших доході немає. Вказував, що має проблеми зі здоров`ям та не може надавати допомогу позивачу (що підтверджується відповідними довідками з медичних установ доданими до матеріалів справи).

Судом, не враховано, що на утриманні відповідача перебуває мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має онкологічне захворювання та є особою похилого віку має погане здоров`я і самопочуття із-за чого практично не виходить на вулицю, та потребує додаткової матеріальної допомоги, яку відповідач надає

ОСОБА_1 просив рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про стягнення аліментів, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що батьком повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 230 (а.с.5).

Відповідно до довідки №319 від 17 листопада 2023 року, наданої Відокремленим структурним підрозділом «Фаховий коледж харчових технологій та підприємництва» Дніпровського державного технічного університету, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж харчових технологій та підприємництва Дніпровського державного технічного університету», на І курсі денної форми навчання за спеціальністю 076 Підприємництво та торгівля, група ПТБ-23-1/кр., за державним замовленням. Відповідно до рейтингу стипендію не отримує. Термін навчання з 01.09.2023 року по 31.01.2025 рік (а.с.18).

Згідно довідки №1368 від 29.09.2023 року, наданої Кам`янською філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості вбачається, що станом на 29.09.2023 року ОСОБА_2 на обліку в Кам`янській філії ДОЦЗ як безробітна не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує.

Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 29.09.2023 року, вбачається, що за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2023 року ОСОБА_2 отримувала дохід, а саме: у вигляді стипендії від ДПТНЗ «Кам`янський ЦППРК» у січні 2023 року в розмірі 1 250,00 грн., та соціальні виплати з відповідних бюджетів з січня 2023 року по червень 2023 року включно у розмірі 860,00 грн. щомісячно.

Відповідач надав суду довідку від 17.11.2023 року, видану «Центром первинної медико-санітарної допомоги №3» відповідно до якої вбачається, що він знаходиться на диспансерному нагляді у сімейного лікаря з діагнозом Гіпертонічна хвороба ІІ ст, І ст..

Відповідно до списку №443-В про надання відпустки за листопад 2023 року, видане Товариством з обмеженою відповідальністю Промислове підприємство «ЗІП», вбачається що ОСОБА_1 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати з 20.11.2023 року по 13.02.2024 рік.

Відповідно до довідки вих. №02-Д від 09.02.2024 року, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю Промислове підприємство «ЗІП» вбачається що ОСОБА_1 дійсно працює зливальником-розливальником на Дільниці індустріальних покриттів ТОВ Промисловому підприємстві «ЗІП» з 01.03.2002р.. На теперішній час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін, на час воєнного стану.

Також відповідач посилається на довідку ЛКК №5979 від 16.11.2023 року, яка видана ОСОБА_3 , 1955 року народження, в тім, що вона за станом здоров`я потребує постійного медикаментозного лікування - діагноз 1ХС. Диф. Кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба ІІ. ДСА колінних суглобів ПФС ІІ-ІІІ, Рак лівої молочної залози.

Зазначає, що ОСОБА_3 є його матір`ю, яку він на даний час матеріально забезпечує, однак ніяких підтверджуючих документів стосовно цього факту суду не надає.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію та склад сім`ї №939 від 28.12.2023 року, видана Товариством з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія «Лідер-Комфорт», відповідно до якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі, матеріальну допомогу на утримання доньки, яка є повнолітньою та продовжує навчання, не надає.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч.1ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .

Позивачка навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж харчових технологій та підприємництва Дніпровського державного технічного університету», на І курсі денної форми навчання за спеціальністю 076 Підприємництво та торгівля, група ПТБ-23-1/кр., за державним замовленням. Відповідно до рейтингу стипендію не отримує. Термін навчання з 01.09.2023 року по 31.01.2025 рік (а.с.18).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка ОСОБА_2 є повнолітньою донькою відповідача, та у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги. Розмір визначених судом аліментів відповідає встановленим у даній справі обставинам. Разом з тим саме платник аліментів повинен спростувати встановлений сімейним законодавством батьківський обов`язок з утримання повнолітньої дитини, тобто довести суду, що він не може надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст.76,77,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела відповідача, що утворюють його дохід.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач надає допомогу своєї матері апеляційний суд не враховує, оскільки на підтвердження цієї обставини не було надано жодного доказу, також не було надано відомостей про доходи матері, тому не можливо встановити чи дійсно вона потребує матеріальної допомогу.

Також апеляційний суд вважає, що посилання відповідача стосовного того, що він перебуває у відпустці без збереження заробітної плати апеляційний суд не враховує, оскільки згідно довідки № 443-В така відпустка була йому надана до 13.02.2024 року, при поданні апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів, що відпустка йому була продовжена.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Отже, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська