Справа 556/1366/24
Номер провадження 4-с/556/2/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 . Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Котик Л.О.

при секретарі - Соловей Г.С.

за участю представника скаржника адвоката Слободіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець, в режимі відеоконференції, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олени МАНЯЧУК,

в с т а н о в и в:

16 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської із скаргою про визнання незаконною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олени МАНЯЧУК та зобов`язання вчинити певні дії.

Свою скаргу ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що в 2018 році він звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення із житлового будинку. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 березня 2019 року у справі №556//1253/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що розташований у АДРЕСА_1 , - шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_2 із вказаного житлового будинку без надання іншого житла. Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2019 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.03.2019 змінено. Виключено з резолютивної частини рішення слова « визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та»

02.04.2021 року Вараським відділом Державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було прийнято на виконання виконавчий лист по справі № 556/1253/18 від 18 грудня 2019 року, та відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Вараського відділу ДВС у Вараському районі Рівненської областіЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Міщенко О.М. закінчено виконавче провадження №65016356.

26.04.2024 року представник скаржника звертався із письмовою заявою до Вараського відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження, однак 07.05.2024 отримав відповідь про відмову у відкритті виконавчого провадження. Вважає, що дана відмова є незаконною та грубо порушує права скаржника, у зв`язку із невиконаним рішення суду.

Згідно відповіді Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за поданням від 29.06.2022 року Вараського відділу державної виконавчої служби відносно ОСОБА_2 щодо умисного невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області в справі № 556/1253/18, не вносились.

Вважає бездіяльність державного вмконавця незаконною та протиправною, а тому просить його скаргу задовольнити.

Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи представник Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Заінтересовані особи, боржник в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності представника Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та заінтересованих осіб, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

В судовому засіданні представник скаржника - адвокат Слободін А.С. скаргу підтримав, та надав пояснення в межах поданої скарги. Просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №65016356 від 29.06.2022. Визнати незаконною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олени Манячук у відмові у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом від 18.12.2019 по справі № 556/1253/18. Зобов`язати виконуючого обов`язки начальника Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Олени Манячук відкрити виконавче провадження за виконавчим листом від 18.12.2019 по справі №556/1253/18.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 березня 2019 року у справі №556//1253/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що розташований у АДРЕСА_1 , - шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_2 із вказаного житлового будинку без надання іншого житла.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2019 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.03.2019 змінено. Виключено з резолютивної частини рішення слова « визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та»

Постановою державного виконавця Вараського відділу ДВС у Вараському районі Рівненської областіЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Міщенко О.М. закінчено виконавче провадження №65016356 на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно відповіді №10691/27.1/20-24 від 03.05.2024, наданої в.о. начальника Вараського відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про відновлення виконавчого провадження № 65016356, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення 10-денного строку після відкриття виконавчого провадження (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на 3-й робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом 3 робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Розмір штрафу для боржника фізичної особи становить 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, для посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, зазначеного у постанові про накладення штрафу, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акту виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 26.11.2021 року вих. № 14766 державним виконавцем направлено рекомендованим листом (ШКІ 172) повідомлення про вчинення боржником ОСОБА_2 кримінального правопорушення до Вараського ВП ГУНП у Рівнеській області та про притягнення за невиконання рішення суду відповідно до вимог ст.382 КК України. А тому відновити виконавче провадження №65016356, неможливо.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 447 розділу ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття Закону України Про виконавче провадження ).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями статтями 48-62 Закону України «Про виконавче провадження», а порядок виконання рішень немайнового характеру - нормами статей 63-67 вказаного Закону.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пункт 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», серед підстав для закінчення виконавчого провадження передбачає надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Як уже зазначено, спірна постанова винесена на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Остання ж передбачає саме неможливість виконання рішення без участі боржника.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірної постанови державного виконавця, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до статті 10 цього ж Кодексу, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009?року (Заява N 40450/04) наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи - "Войтенко проти України" рішення від 29 червня 2004?року, "Горнсбі проти Греції" рішення від 19 березня 1997?року).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ( рішення по справі "Піалопулос та інші проти Греції"від 15.03.2001, рішення по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, рішення по справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997?року).

У справах "Шмалько проти України", рішення від 20 липня 2004?року (Заяву N 60750/00), "Іммобільяре Саффі проти Італії", рішення від 28 липня 1999 року, (Заява №22774/93), ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа Сук проти України та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень", КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio . Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

На підставі аналізу встановлених судом фактичних обставин справи, суд зазначає, що незважаючи на значний проміжок часу, який минув після видачі 18 грудня 2019 року Володимирецьким районним судом РІвненської області виконавчого листа №556/1253/18, рішення суду залишається і досі невиконаним.

Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

При цьому відповідач не надав доказів, а суди не встановили факту неможливості виконання судового рішення без участі відповідача.

Суд звертає увагу, що скерування державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення не може свідчити про вчинення всіх можливих дій для виконання рішення суду та не є підставою для закінчення виконавчого провадження. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року в справі №826/14580/16, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії.

Однак, звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, і не може вийти за межі наданих йому повноважень та діяти лише в спосіб, установлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі №286/1810/17 у винесеній постанові зазначив, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа і не може підміняти собою виконання рішення суду.

Таким чином, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду. А вчинені дії державних виконавців на виконання рішення суду від 18.03.2019 року, а саме: винесення лише постанови про накладення штрафу і скерування повідомлення правоохоронним органам не може свідчити про вчинення всіх можливих заходів для виконання судового рішення.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Водночас статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», п.68).

Враховуючи наведене, суд вважає, що державними виконавцями всупереч вимогам закону не було вжито всіх належних та можливих заходів для примусового виконання рішення суду та протиправно винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. Тому з метою належного виконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 березня 2019 року та захисту прав та інтересів скаржника суд дійшов до висновку, що така постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи те, що скасування судом постанов про закінчення виконавчого провадження відновлює порушені внаслідок не виконання судового рішення права скаржника, вимоги скаржника про зобов`язання відкрити виконавче провадження за виконавчим листом від 18.12.2019 по справі №556/1253/28 не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, дії державного виконавця Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо закінчення виконавчого провадження ВП №65016356 слід визнати неправомірними, а постанову про закінчення виконавчого провадження №65016356 від 29.06.2022 скасувати.

Керуючись ст.ст.258, 260, 351-355, 447-453 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олени Манячук, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо закінчення виконавчого провадження №65016356 від 29.06.2022.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65016356 від від 29.06.2022, винесену державним виконавцем Вараського відділу Державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Міщенко Оленою Миколаївною.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Котик Л.О.