ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кіншова Дмитра Сергійовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року у складі судді Блажко І. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року адвокат Кіншов Д. С., діючи від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав до суду позов до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Державної казначейської служби України, у якому посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 зобов`язано слідчого ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000015, повернути ОСОБА_1 вилучене під час обшуку 23.12.2020 майно, а саме: купюри номіналом 500 грн в кількості 59 штук (українська гривня), купюри номіналом 1 000 грн в кількості 7 штук (українська гривня), проте, дане судове рішення відповідачами не виконується, просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 36500 грн матеріальної шкоди, 100 000 грн моральної шкоди, 3% річних у розмірі 1 302 грн, інфляційні витрати у розмірі 10 685,54 грн шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами протиправності дій відповідачів та спричинення йому майнової та моральної шкоди.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Кіншов Д. С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що єдиною підставою для відмови у позові судом вказано відсутність рішення, де встановлюється неправомірність дій або бездіяльність відповідачів, проте таким судовим рішенням є ухвала Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20, а тому така позиція суду першої інстанції є безпідставною та протиправною, а висновок суду про те, що така ухвала про задоволення скарги на бездіяльність ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП не є фактичним визнанням протиправності такої бездіяльності органу державної влади.

Таким чином, на думку апелянта, позивач по справі опиняється в певному правовому вакуумі, через що не може забезпечити захист своїх порушених прав та через недосконалість законодавства встановити рішенням суду неправомірну діяльність органу державної влади щодо неповернення тимчасово вилученого майна, що призводить до не дотримання принципу права особи на звернення до суду за захистом, а навпаки, обмежують його.

Вказує, що через вилучені кошти на підставі обшуку та подальше безпідставне не повернення коштів протягом тривалого часу (з 23.12.2020) позивач та члени його сім`ї були протиправно позбавлені можливості здійснювати своє суб`єктивне право на розпорядження та користування майном, чим позивачу задано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

У відзивах на апеляційну скаргу представник ГУ НПУ в Полтавській області та представник ГУ ДПС у Полтавській області просять апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.12.2020 у справі № 552/3540/20 у межах кримінального провадження № 0000015 надано дозвіл на проведення обшуку нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

23.12.2020 у ході проведення обшуку на виконання вказаної ухвали суду слідчим СУ ГУ ДФС у Полтавській області Порохневським І. О. виявлено та вилучено речі та документи (грошові кошти), які є тим майном, що було безпосередньо зазначене в ухвалі слідчого судді, зокрема: купюри номіналом 500 грн в кількості 59 штук (українська гривня), купюри номіналом 1000 грн в кількості 7 штук (українська гривня).

Зазначені грошові кошти постановою слідчого з ОВС першого відділу РКП СУ ГУ ДФС у Полтавській області Твєрдохлєб А. О. від 28.12.2020 було передано до ГУ ДФС у Полтавській області для зберігання.

Постановою старшого слідчого з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області Ковтун Л. О. від 06.07.2021 кримінальне провадження № 0000015 від 26.06.2020 в частині вчинення кримінального правопорушення за частиною другою статті 212 КК України за фактом умисного ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах службовими особами ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 за скаргою ОСОБА_1 в порядку статті 303 КПК України зобов`язано слідчого ВП № 1 ПРУП ГУ НП в Полтавській області, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000015, повернути ОСОБА_1 майно, вилучене під час проведеного 23.12.2020 обшуку на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.12.2020 у справі № 552/3540/20 в межах кримінального провадження № 0000015, а саме: купюри номіналом 500 грн в кількості 59 штук (українська гривня), купюри номіналом 1000 грн в кількості 7 штук (українська гривня); телефон SAMSUNG, s/n: НОМЕР_1 , IMEI: 252008/09/732468/2, IMEI: НОМЕР_2 з чохлом (а. с. 66, 67, т. 1).

09.09.2021 представником ОСОБА_1 - адвокатом Кіншовим Д.С. безпосередньо у приміщенні ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області отримано все майно, яке було повернуто ОСОБА_1 ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.08.2021 у справі № 552/3540/20 та частково отримано майно, яке повернуто ОСОБА_1 ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20, а саме: телефон SAMSUNG, s/n: R58J957D83F, IMEI: 252008/09/732468/2, IMEI: НОМЕР_2 з чохлом, про що були складені відповідні розписки. Інше майно, а саме грошові кошти, повернуто не було (а. с. 68, 69, т. 1).

01.11.2021 адвокат Кіншов Д. С. направив на адресу ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області адвокатський запит № 01112021 від 01.11.2021, у якому просив надати інформацію щодо виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 в частині повернення грошових коштів керівнику ТОВ «Гроут» ОСОБА_1 із зазначенням конкретно вчинених дій слідчим щодо повернення коштів, а також строків повернення (а. с. 69 зворот-71, т. 1).

Листом заступника начальника СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області Сипко Р. П від 15.11.2021 № 76аз/115/102/02-21 «Про результати розгляду запиту» повідомлено адвокату Кіншову Д. С., що слідчим у кримінальному провадженні є ОСОБА_2 , до якої і необхідно звернутися задля отримання інформації щодо повернення грошових коштів (а. с. 71 зворот, т. 1).

Листом № 506/115/102/2-2022 від 04.02.2022 слідчим ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_2 повідомлено адвокату Кіншову Д. С., що 28.12.2020 старшим слідчим з ОВС першого відділу РКП СУ ГУ ДФС у Полтавській області Твєрдохлєб А. О. було винесено постанову про передачу вказаних грошових коштів, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, до відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС у Полтавській області. Вжитими заходами повернути ОСОБА_1 грошові кошти згідно ухвали слідчого судді від 07.09.2021 слідчим СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області не представилося можливим, оскільки вилучені в ході обшуку від 23.12.2020 грошові кошти у загальній сумі 36 500 грн перебувають на депозитному рахунку ГУ ДФС у Полтавській області (а. с. 72 зворот, т. 1).

16.12.2021 адвокатом Кіншовим Д. С. на адресу СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області направлено адвокатський запит № 15122021від 15.12.2021 про надання інформації щодо виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 в частині повернення грошових коштів ОСОБА_1 із зазначенням конкретно вчинений дій слідчим щодо повернення коштів, а також строків повернення (а. с. 73 зворот -75, т. 1).

26.11.2021 адвокатом Кіншовим Д. С. на адресу Полтавської обласної прокуратури направлено скаргу на бездіяльність слідчого, в якій він просив про вжиття заходів Полтавською обласною прокуратурою з метою повернення ОСОБА_1 на виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі №552/3540/20 грошових коштів, вилучених під час проведення обшуку 23.12.2020 (а. с. 76-78, т. 1).

Листом № 27-7010вих21 від 30.11.2021 за підписом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Полтавської обласної прокуратури Г. Скотаренко повідомлено адвокату Кіншову Д. С., що скаргу від 26.11.2021 на бездіяльність слідчого направлено за належністю для організації розгляду та прийняття рішення до Полтавської окружної прокуратури (а. с. 78 зворот, т. 1).

Листом № 55-120-12782ВИХ-21 від 03.12.2021 за підписом прокурора Полтавської окружної прокуратури повідомлено адвокату Кіншову Д. С., що скаргу від 26.11.2021 на бездіяльність слідчого до СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області та Управління головної інспекції ГУ НП в Полтавській області щодо тривалого невиконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 направлено до СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області. Встановлено строк до 15.12.2021, у межах якого слідча СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області Сіренька Д. С. зобов`язана була повідомити про результати розгляду звернення та виконання ухвали (а. с. 80, т.1).

26.11.2021 адвокатом Кіншовим Д. С. направлено на адресу СУ ГУ НП в Полтавській області скаргу на бездіяльність слідчого, де вказувалося про необхідність вжиття заходів СУ ГУ НП в Полтавській області з метою повернення ОСОБА_1 на виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20, грошових коштів, вилучених під час проведення обшуку 23.12.2020 (а. с. 81-83, т. 1).

01.02.2022 адвокатом Кіншовим Д. С. в інтересах ОСОБА_1 направлено до Офісу Генерального прокурора скаргу від 26.01.2022 на бездіяльність слідчого про необхідність вжиття заходів Офісом Генерального прокурора з метою повернення ОСОБА_1 на виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 грошових коштів, вилучених під час проведення обшуку 23.12.2020. Аналогічну скаргу про необхідність вжиття заходів з повернення грошових коштів ОСОБА_1 також направлено до Національної поліції (а. с. 84-87, 87-90, т. 1).

22.07.2022 адвокатом Кіншовим Д. С. електронною поштою направлено адвокатський запит № 22072022 на адресу ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області щодо надання інформації про виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 в частині повернення грошових коштів керівнику ТОВ «Гроут» ОСОБА_1 із зазначенням конкретно вчинених дій слідчим щодо повернення грошових коштів, а також строків повернення грошових коштів (а. с. 90, 91, т. 1).

Листом № 3296/115/102/2-2022 від 28.07.2022 слідчого СВ ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 повідомлено адвокату Кіншову Д. С., що в ході досудового розслідування було встановлено, що оскільки ГУ ДФС у Полтавській області, на депозитному рахунку якого перебувають грошові кошти, перебуває у стані припинення, то в подальшому буде створено ліквідаційну комісію ДФС, працівники якої зможуть розглянути питання щодо повернення вищевказаних грошових коштів (а. с. 92, т. 1).

11.08.2022 електронною поштою адвокатом Кіншовим Д. С. направлено адвокатський запит № 11082022 від 11.08.2022 на адресу ДПС України із запитом про надання контактної інформації комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) ГУ ДФС у Полтавській області (а. с. 92-94, т. 1).

Листом № 9266/6/99-00-05-01-02-06 від 16.08.2022 за підписом директора Департаменту правового забезпечення ДПС України повідомлено адвокату Кіншову Д. С. про те, що ДФС перебуває у стані припинення та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.11.2021 № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки» розпочало свою діяльність Бюро економічної безпеки, яке керуючись положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 № 1127 «Про деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби» повинно було прийняти в упорядкованому стані від Державної фіскальної служби архівні кримінальні справи, досудове розслідування щодо яких закінчено, та речові докази, які були вилучені в ході досудових розслідувань. Також повідомлено адресу для листування з ДФС (а. с. 94, 95, т. 1).

20.10.2022 адвокатом Кіншовим Д. С. направлено на адресу БЕБ України адвокатський запит № 20102022 про надання інформації про передачу кримінальної справи № 0000015 від 26.06.2020 до БЕБ України та повідомити, чи перебувають у володінні БЕБ речові докази вилучені у кримінальному провадженні № 0000015 від 26.06.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212 КК України, а саме: купюри номіналом 500 грн в кількості 59 штук (українська гривня), купюри номіналом 1000 грн в кількості 7 штук (українська гривня) (а. с. 96-99, т. 1).

Листами № 1/5/0/14037-22 від 31.10.2022 та № 1/5/0/9522-22 від 22.08.2022 Головним підрозділом детективів БЕБ України повідомлено адвокату Кіншову Д.С., що кримінальне провадження № 0000015 від 26.06.2020 до БЕБ за підслідністю не передавалось, так само не надходили до БЕБ і речові докази, які було вилучено в рамках досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні (а. с. 99 зворот, 100, т. 1).

У зв`язку з цим 20.10.2022 адвокатом Кіншовим Д. С. на адресу Комісії з реорганізації ДФС України направлено адвокатський запит № 20102022 про надання інформації щодо виконання ухвали Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 в частині повернення грошових коштів керівнику ТОВ «Гроут» ОСОБА_1 із зазначенням конкретно вчинених дій щодо повернення грошових коштів, а також строків повернення грошових коштів (а. с. 100 зворот, 101-103, т. 1).

Листом № 16040-03-10/25459 від 02.11.2022 за підписом директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин, Голови комісії з реорганізації ДФС Міністерства фінансів України В. Якубівського, повідомлено адвокату Кіншову Д. С., що повноваженнями щодо повернення грошових коштів, вилучених в рамках вищезазначеного кримінального провадження наділена комісія з реорганізації ГУ ДФС у Полтавській області, персональний склад якої станом на сьогодні не затверджено. Після затвердження персонального складу комісії з реорганізації ГУ ДФС у Полтавській області, зазначені грошові кошти будуть повернуті органу, що здійснює досудове розслідування, що дасть змогу останньому виконати вимоги вищезазначеної ухвали (а. с. 103 зворот, 104, т. 1).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував, що станом на 25.11.2022 ухвала Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у частині повернення ОСОБА_1 грошових коштів не виконана, а всі вжиті заходи щодо повернення коштів, неодноразові скарги, звернення та адвокатські запити не дали позитивного результату, що спричинило йому майнову та моральну шкоду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктами 2, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР) у разі незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 266/94-ВР майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» затвердженим наказами Міністерства юстиції України № 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України № 41 від 04.03.1996 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за № 106/1131) (далі - Положення), передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення (абзац 1, 2, 16 пункту 14 Положення).

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Таким чином, із вимогою про повернення майна, що було конфісковане, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майна, на яке накладено арешт, власник такого майна безпосередньо звертається із відповідною заявою до установи чи органу, в якому воно знаходиться. У випадку, якщо така вимога не задоволена, власник майна не позбавлений права звернутися до суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 201/18305/17-ц (провадження № 61-45201св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/13211/15-ц, від 08 квітня 2021 року у справі № 756/8412/16 (провадження № 61-6679св20).

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок), у пункті 21 встановлено, що речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання (далі - уповноважений банк). У разі коли готівка у національній валюті України чи іноземній валюті не містить слідів кримінального правопорушення, валютні кошти зараховуються на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки (далі - депозитний рахунок) уповноваженого банку.

Згідно з пунктом 14 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція), відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді.

Пунктом 27 Інструкції встановлено, що грошові суми в національній валюті вносяться на депозитний рахунок органу, який вилучив їх, відкритий в уповноваженому банку на підставі укладеного депозитного договору, а валютні цінності доставляються до уповноваженого банку уповноваженою особою органу, який вилучив іноземну валюту, для розміщення їх на депозитних рахунках на підставі укладених договорів.

Лише у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки (пункт 86 Інструкції).

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що кошти у сумі 36 500 грн, які були вилучені 23.12.2020 під час обшуку, проведеного слідчим СУ ГУ ДФС у Полтавській області, зберігаються на депозитному рахунку ГУ ДФС у Полтавській області, доказів їх втрати або пошкодження матеріали справи не містять, та із відповідною заявою про повернення цих коштів власник майна до уповноваженого органу безпосередньо не звертався.

Звернення адвоката Кіншова Д. С. із адвокатськими запитами в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що по суті є інформаційним запитом для надання правничої допомоги клієнту (частина перша статті 24 Закону № 5076-VI), не підмінює заяву власника про повернення майна, а за відсутності доказів направлення ОСОБА_1 або уповноваженою ним в установленому порядку особою (повіреним) вимоги про повернення грошових коштів безпосередньо до органу, у якого знаходиться вилучене майно, у даному випадку - комісії з реорганізації ГУ ДФС у Полтавській області, підстав для твердження про порушення прав позивача та стягнення вказаних коштів за рахунок Державного бюджету України не вбачається.

За загальним правилом необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Незаконними діяннями органів державної влади є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

У деліктних правовідносинах тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача, який зобов`язаний довести наявність шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою.

Заподіяння шкоди позивач пов`язує з неможливістю повернення йому грошових коштів, які було вилучено під час обшуку 23.12.2020, що не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють порядок зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах.

Можливість одержання позивачем вказаних коштів у безспірному порядку шляхом звернення безпосередньо до органу управління справами юридичної особи ДФС, яка реорганізується, на даний час не втрачена, тому доводи позивача щодо спричинення йому шкоди, цивільно-правову відповідальність за яку несе держава, є безпідставними.

Колегія суддів також звертає увагу, що у спірних правовідносинах держава є самостійним учасником та діє на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Частиною другою статті 48 та частиною четвертою статті 58 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є саме держава як учасник цивільних відносин. При цьому вона бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)).

Суд за клопотанням позивача, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача у порядку, встановленому статтею 51 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 394/130/21 (провадження № 61-1888св22) зазначено, що за змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Згідно з усталеною судовою практикою суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Звернувшись до суду з позовними вимогами про стягнення з Державного бюджету України майнової та моральної шкоди, позивач мав залучити до участі у справі відповідний орган, який уповноважений представляти інтереси держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби та Державної митної служби України», від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Державна фіскальна служба України та її територіальні органи знаходяться у стані припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року № 761 внесено зміни у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» та виключено ДФС з переліку органів виконавчої влади. На підставі даної постанови співробітники ДФС та її територіальних органів, у тому числі ГУ ДФС у Полтавській області станом на 01.01.2022 були звільнені, а ДФС та її територіальні органи припинили виконання функцій центрального органу виконавчої влади.

Отже, на час звернення позивача до суду з цим позовом 25.11.2022 ГУ ДФС у Полтавській області не було наділено повноваженнями органу державної влади та не могло представляти державу у спірних правовідносинах.

Разом з тим, Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 № 1150-ІХ, що набирає чинності з дня оголошення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше ніж через вісім місяців з дня набрання чинності цим Законом, центральним органом виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави, визначено Бюро економічної безпеки України. Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2021 р. № 1127 «Деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби» ухвалено Бюро економічної безпеки прийняти в упорядкованому стані від Державної фіскальної служби архівні кримінальні справи, досудове розслідування щодо яких закінчено, та речові докази, які були вилучені в ході досудових розслідувань.

Розпорядженням Кабінет Міністрів України від 24 листопада 2021 р. № 1493-р погоджено початок діяльності Бюро економічної безпеки та можливість виконання зазначеним Бюро функцій та завдань щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Таким чином, на час звернення позивача із позовом про відшкодування за рахунок держави майнової та моральної шкоди і розгляду справи в суді, органом державної влади, до якого перешли функції ДФС з реалізації державної політики у сфері боротьби з економічними правопорушеннями та яке мало прийняти на зберігання речові докази, вилучені в ході досудових розслідувань, було БЕБ, яке не залучалось позивачем до участі у справі, отже, інтереси держави у справі належним чином представлені не були.

Відносно інших відповідачів - ГУ НП в Полтавській області, як структурного підрозділу центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (стаття 1 Закону України «Про Національну поліцію») та ГУ ДПС у Полтавській області - територіального органу як відокремленого підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (стаття 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади») суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність неправомірних дій цих органів, якими грошові кошти позивача не вилучались та не зберігались, а тому підстави для відшкодування шкоди, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України, відсутні.

Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2021 у справі № 552/3540/20 за скаргою ОСОБА_1 в порядку статті 303 КПК України щодо зобов`язання слідчого ВП № 1 ПРУП ГУ НП в Полтавській області повернути ОСОБА_1 вилучені під час обшуку 23.12.2020 грошові кошти не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності органу державної влади та посадових або службових осіб такого органу у розумінні статей 1173, 1174 ЦК України, як підстави для відшкодування шкоди, а лише свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень чи бездіяльності уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Водночас, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

У постанові від 22 квітня 2020 року (справа № 520/9306/17, провадження № 61-37014св18) Верховний Суд вказав, що реалізація особою свого процесуального права, передбаченого статтею 24 КПК України, задоволення слідчим суддею таких скарг, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Саме по собі визнання слідчим суддею бездіяльності відповідних посадових осіб правоохоронних органів під час досудового розслідування кримінального провадження беззаперечно не свідчить про завдання позивачу такими діями (бездіяльністю) посадових осіб будь-якої шкоди.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18); від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20); від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18 (провадження № 61-446св21); від 01 грудня 2021 року у справі № 638/3758/20 (провадження № 61-12540св21) та інших.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Оскільки Державна казначейська служба України є органом, який виконує судове рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України, залучення даного органу до участі у справі не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, що зазначено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність складу цивільного правопорушення, що є підставою покладення на державу обов`язку відшкодувати шкоду, завдану органом державної влади або посадовими чи службовими особами такого органу, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду, відхиляючи доводи апеляційної скарги представника позивача з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кіншова Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна