Провадження № 22-ц/801/298/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вальчук В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 рокуСправа № 127/23081/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника позивача адвоката Лінкевича Б.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лінкевич Богдан Петрович, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2023 року вказану справу направлено за підсудністю до Тиврівського районного суду Вінницької області.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Тиврів, Тиврівського району, Вінницької області помер її батько, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Він до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 , а зареєстрований був в АДРЕСА_2 . Ці обставини підтверджуються довідкою Краснянківського старостинського округу Тиврівської селищної ради, Вінницького району, Вінницької області № 66 від 14.07.2021 року та довідкою Департаменту житлового господарства МКП «УК «Київська» №122 від 31.05.2023 року. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 4,83 умовних кадастрових га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в КСП «Мрія» села Краснянка. Це право на земельну частку (пай) належало її батьку на підставі сертифіката на право земельну частку (пай) серії ВН № 052556 виданого Тиврівською РДА 22.10.1996 року.

За життя її батько своїм майном не розпорядився.

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті була вона, її мати, ОСОБА_3 , та її баба, мати померлого, ОСОБА_4 .

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її баба, мати померлого, подавши, у встановлений законодавством шестимісячний термін після смерті спадкодавця до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, заяву про прийняття спадщини. А вона та її мати подали до Першої Вінницької державної нотаріальної контори заяви в яких відмовились від належних їм часток в спадщині їхнього батька та чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Вінниця померла її баба, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Вона до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_3 . Ця обставина підтверджується довідкою Департаменту житлового господарства МКП «УК «Київська» № 65 від 24.03.2023 року.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 4,83 умовних кадастрових га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в КСП «Мрія» села Краснянка, яке вона успадкувала після смерті свого сина (її батька) ОСОБА_2 .

За життя її баба своїм майном не розпорядилась. Позивач єдина спадкоємиця п`ятої черги спадкування за законом після її смерті. Вона бажає прийняти спадщину після смерті баби, але перешкодою в видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що на час відкриття спадщини вона постійно не проживала разом з бабою і у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після її смерті. Ця обставина підтверджується постановою нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори № 685/02-31 від 03.04.2023 року, про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В період, з дня смерті баби до закінчення терміну для подання заяви про прийняття спадщини, вона не мала можливості звернутись до Першої Вінницької державної нотаріальної контори.

В перші дві неділі після смерті баби були новорічні свята і, крім того, вона вважала, що подавати заяву одразу після смерті баби не зовсім коректно. На початку січня 2018 року дуже важко захворіла її мати, ОСОБА_3 , в неї було виявлено гостре мозкове кровопорушення, правобічний геміпарез, правобічна геміплезія, дисцикуляторна енцефолапатія другого ступеню. Тому вона з січня 2018 року по квітень 2018 року здійснювала догляд за хворою матір`ю, цей факт підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тирівської селищної ради Строїнецької АЗПСМ № 40 від 04.07.2023 року. А з 27.04.2018 року по 25.06.2018 року вона знаходилась на амбулаторному лікуванні з приводу складного перелому лівої гомілкової кістки, цей факт підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тирівської селищної ради Строїнецької АЗПСМ № 135 від 15.05.2023 року.

Зазначені позивачем вище обставини були для неї, на її переконання, об`єктивними, істотними, непереборними, такими, що стали перешкодою в реалізації її права на спадщину, яка відкрилася після смерті її баби.

Тому, вважає, що пропустила передбачений ст.1270 ЦК України строк для подання заяви з поважних причин і претендує на визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Вважає, що їй достатньо буде двохмісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.12.2023 року В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Лінкевич Б.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що обставини неможливості звернутись із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, на підтвердження яких подано докази, були для позивачки об`єктивними, істотними, непереборними та такими, що стали перешкодою в реалізації її права на спадщину.

Також на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає, що подані позивачем докази на підтвердження обставин неможливості звернутись із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, не є свідченням того, що вказані обставини були перешкодою для реалізації прав позивача за захистом яких вона звернулась до суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 25.10.2005 року підтверджується смерть ОСОБА_2 .

Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 20.12.2017 року підтверджує смерть ОСОБА_4 .

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Тиврівським відділом ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 26.01.2022 року судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 Серії НОМЕР_4 від 09.09.1965 року вказує, що матір`ю останнього є ОСОБА_4 .

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 . Серії НОМЕР_5 від 05.11.1986 року вказує, що батьками останньої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Копія свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 свідчить, що позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_7 .

Із копії сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 052556 від 22.10.1996 року судом встановлено, що ОСОБА_2 мав право на земельну частку (пай) у КСП "Мрія" розміром 4,83 га.

Довідка № 66 від 14.07.2021 року, видана Краснянківським старостинським округом Тиврівської склищної ради вказує, що ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 і з ним були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 .

Довідка Департаменту житлового господарства МКП «УК «Київська» № 65 від 24.03.2023 року свідчить, що ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Довідка Департаменту житлового господарства МКП «УК «Київська» № 122 від 23.05.2023 року свідчить, що ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Із довідки № 40 від 04.07.2023 року виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тирівської селищної ради Строїнецька АЗПСМ видно, що ОСОБА_1 з січня 2018 року по квітень 2018 року здійснювала догляд за її хворою матір`ю ОСОБА_3 .

Довідка № 135 від 15.05.2023 року видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тирівської селищної ради Строїнецька АЗПСМ вказує, що ОСОБА_1 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 27.04.2018 року по 25.06.2018 року з приводу складного перелому лівої гомілкової кістки.

Постанова першої Вінницької державної нотаріальної контори № 685/02-31 від 03.04.2023 року вказує, що державний нотаріус Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. відмовила ОСОБА_1 в оформлені спадкових справ на майно після смерті її баби ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк не звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї баби.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що належних та допустимих доказів про поважність настання для позивача об`єктивних, істотних чи непереборних обставин, що стали перешкодою для звернення до нотаріуса з відповідною заявою остання суду не надала та в позові не вказала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регламентуються:

- ст. ст. 1269 - 1272 ЦК України в редакції від 12.05.2006 року, яка була чинна на момент виникнення правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини нe проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

-ст.1270ЦКУкраїни,визначено,що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

- абз.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» та постанови Верховного Суду України № 6-148цс15 від 04.11.2015 р. щодо обґрунтованих доводів і зазначення доказів поважності причин пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини, якими відповідно є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, зокрема документальних доказів про те, що позивачка не знала про наявність заповіту на її ім`я;

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19,провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Вінниця померла баба позивача, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 4,83 умовних кадастрових га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в КСП «Мрія» села Краснянка, яке вона успадкувала після смерті свого сина (її батька) ОСОБА_2 .

Останнім днем для звернення із заявою про прийняття спадщини було 20.06.2018 року. Позивач звернулась із такою заявою 03.04.2023 року тобто із пропуском визначеного законом строку.

Щодо посилань позивача на довідку № 135 від 15.05.2023 року виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тирівської селищної ради Строїнецька АЗПСМ відповідно до якої ОСОБА_1 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 27.04.2018 року по 25.06.2018 року з приводу складного перелому лівої гомілкової кістки, як на підтвердження неможливості звернутись із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному, а не на стаціонарному лікуванні, що у свою чергу виключає неможливість самостійного звернення ОСОБА_1 в оформлені спадкових справ на майно після смерті її баби.

Крім того, із матеріалів спадкової справи № 135/06 від 07.09.2005 року після смерті ОСОБА_2 судом встановлено, що позивач на той час ОСОБА_5 написала заяву про відмову від належної їй частини спадщини після смерті її батька на користь матері померлого - ОСОБА_4 і їй роз`яснено зміст ст.1272 ЦК України. Тому, підстави для незнання норми закону, яка встановлює строки звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів непереборності чи істотних труднощів для неї для прийняття спадщини в шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця, що узгоджується із позицією Верховного Суду України в постанові №6-148цс15від 04.11.2015р., а тому причину пропуску, наведені позивачем, районний суд обґрунтовано визнав неповажними, відтак законних підстав для продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини немає.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява N 4994/04, § 42-43)).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою N 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою N 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права під час розгляду справи є безпідставними та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою районним судом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критеріям обґрунтованості судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лінкевич Богдан Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук