Справа № 348/659/23
Провадження № 22-ц/4808/1060/24
Провадження № 22-ц/4808/705/24
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Надвірнянського районного суду від 06 березня 2024 року та ухвалу Надвірнянського районного суду від 11 червня 2024 року, ухвалені в складі судді Грещука Р.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортне) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року адвокат Найда К.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі також відповідач, МТСБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 (позивача у справі), в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження - заподіяна шкода, пов`язана з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності.

Отже ОСОБА_1 є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду здоров`ю.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000091.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, то зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому виплачується страхове відшкодування, замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

З урахуванням уточнених позовних вимог представник позивача просила cтягнути з МТСБ України на користь ОСОБА_1 42406 грн. шкоди, пов`язаної з лікуванням; 7557 грн. шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, та 2973 грн. 15 коп. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Надвірнянського районного суду від 06 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 33117 грн. 63 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням. В решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 757 грн. 73 коп. судового збору.

На вказане рішення в частині задоволених позовних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права і неповне з`ясування всіх обставин справи.

Зокрема, зазначає, що згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Однак суд належним чином не встановив та не з`ясував витрати, які пов`язані з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок чого без належного обґрунтування дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом було стягнуто з МТСБУ витрати, які не пов`язані з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди, а саме: до чеку №88463 від 17.02.2020 року на суму 636,90 грн. було безпідставно включено «Тивортин», «Авеню Табл»; до чеку №37826 від 07.02.2020 року на суму 197,59 грн. безпідставно включено «Новокаїн», «Евінопон» та «Астацитрон»; до чеку №87496 від 12.02.2020 року на суму 122,00 грн. безпідставно включено «Біосепт»; до чеку №38914 від 10.02.2020 року на суму 109,00 грн. безпідставно включено «Анапіотрон»; до чеку №16431 від 03.02.2020 року на суму 416,60 грн. безпідставно включено «нерозбірливий препарат», «Діоксидин» та «Бетадин»; до чеку №87497 від 12.02.2020 року на суму 187,00 грн. безпідставно включено «Кефпим пор»; до чеку №88164 від 15.02.2020 року на суму 164,00 грн. безпідставно включено «Декасан» та «Ністатит»; до чеку №52 від 29.02.2020 року на суму 179,20 грн. безпідставно включено «Спирт», «Дермазол» та «Сонміл»; до чеку №39545 від 12.02.2020 року на суму 233,12 грн. безпідставно включено «Прокладки Nature» та «Декасан»; до чеку №9766 від 14.02.2020 року на суму 416,60 грн. безпідставно включено «Ольвейс Ультра» (засіб жіночої гігієни); до чеку №38198 від 08.02.2020 року безпідставно включено «Гепарінова мазь».

Апелянт вказує, що зазначені препарати не включено ні у виписку, ні в консультаційний висновок, тому вони не відноситься до тих, які потрібні для лікування здоров`я внаслідок ДТП.

Також чек 195224 від 01.02.2020 року на суму 605,50 грн. та чек №37012 від 04.02.2020 року на суму 95,50 грн. безпідставно включені до позовної заяви, оскільки в ньому не видно, які саме препарати купувалися для лікування. Чек №670051 від 01.02.2020 року на суму 29,20 грн. безпідставно включений до позовної заяви, оскільки це витрати, пов`язані з відвідуванням хворого, а не з лікуванням.

Отже, вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином всі документи, надані позивачем для підтвердження розміру шкоди.

Крім того, оскільки було частково задоволено позовні вимоги, то з позивача підлягали стягненню витрати на правову допомогу відповідачу пропорційно відмовленим вимогам.

Враховуючи викладене, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України з урахуванням наданих в апеляційній скарзі пояснень, розподілити судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахування наданих до відзиву доказів.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 11 червня 2024 року заяву представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цій справі залишено без розгляду.

На вказану ухвалу Моторне (транспортне) страхове бюро України також подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення норм процесуального права у частині стягнення витрат на правову допомогу.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України є помилковим, оскільки МТСБУ разом з відзивом подало докази очікуваних судових витрат. Зокрема, у відзиві зазначено, що МТСБУ очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Стверджує, що висновок суду першої інстанції суперечить висновкам Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №202/2163/21 щодо надання доказів до відзиву та прийняття додаткового рішення у разі невирішення питання розподілу витрат, які були подані разом із заявами по суті.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про розподіл витрат.

Відзиви на апеляційні скарги позивач не подав.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційних скарг, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнутого з МТСБУ на користь ОСОБА_1 33117 грн. 63 коп. розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення (відмовлених позовних вимог) колегією суддів не перевіряється.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та ухвала суду від 11 червня 2024 року зазначеним вимогам в повній мірі не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в якій автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (третьої особи у цій справі) допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 (позивача), в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження - заподіяна шкода, пов`язана з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності (т. 1, а.с. 9).

Отже позивач є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду здоров`ю.

За фактом вказаного ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000091 (т. 1, а.с. 17 (зворот)).

В ході розгляду кримінального провадження встановлено, що «… 31.01.2020 року близько 21 год. 00 хв., у темну пору доби, на мокрому асфальтному покритті, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автодороги Н-09, сполученням «Мукачево-Львів», а саме в смт.Делятин по вул.16 Липня, Надвірнянського району Івано-Франківської області, у напрямку м.Львів. В цей час проїзну частину дороги, зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу, почав перетинати потерпілий ОСОБА_1 . При наближенні до лінії руху пішохода, обвинувачений ОСОБА_2 рухаючись по смузі свого руху, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

При цьому обвинувачений ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.10, п. 2.3, п. 12.2, п. 12.3.

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_2 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки та її органів, із переломом п`ятого, шостого ребер зліва, забоєм нижньої долі лівої легені, гемопневматоркасом зліва, підшкірною емфіземою, закритого блоку лівої плечової кістки із зміщенням відламків, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як такі що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я».

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.04.2022 року, який набрав законної сили 26.05.2022 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання (т. 1, а.с. 29-32).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є суб`єктом, що зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування замість завдавача шкоди, у визначеному порядку.

Вищевказаного представник МТСБУ не заперечував, однак не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивачем надано відповідачу оригінали чеків, що підтверджують витрати на лікування на суму, як зазначено в заяві про уточнення позовних вимог - 42406 грн. 00 коп., які залишились невідшкодованими і, на думку сторони позивача, повинні бути сплачені МТСБУ.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 стверджував, що зазначені витрати здійснені ним у відповідності до лікарських призначень, вказаних у виписних епікризах, та виписках з історії хвороби, що долучені до матеріалів справи.

Крім того, з підстав наведених у позові, просив стягнути на його користь 7557 грн. 00 коп. шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та 2973 грн. 15 коп. моральної шкоди.

Разом з тим, як встановлено та перевірено місцевим судом, в зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому (позивачу) на загальну суму 18582 грн. 02 коп.

Зокрема, відповідно до наказу МТСБУ №3/4923 від 20.06.2022 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, з урахуванням довідки №1 від 17.06.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, на користь ОСОБА_1 було перераховано 2991 грн. 17 коп. як відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням та 3094 грн. 38 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності. Наведене підтверджується розрахунком на виплату страхового відшкодування потерпілому та платіжною інструкцією №884057 від 21.06.2022 року (т. 1, а.с. 83-85).

Крім того, згідно наказу МТСБУ №3/1911 від 25.01.2023 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, з урахуванням довідки №2 від 25.01.2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, на користь ОСОБА_1 було перераховано 6297 грн. 20 коп. як відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням, та 6199 грн. 27 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, що підтверджується розрахунком на виплату страхового відшкодування потерпілому та платіжною інструкцією №684029 від 26.01.2023 року (т. 1, а.с. 86-88).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ частково виконало покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зокрема, суд встановив, що відповідачем сплачено на користь позивача розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в сумі 9293 грн. 65 коп., що перевищує заявлений стороною позивача у позовній заяві розмір відшкодування в цій частині (7557 грн.), а тому вказана вимога до задоволення не підлягає. Натомість в частині відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням, відповідачем сплачено суму, яка становить 9288 грн. 37 коп., тоді як заявлений позивачем розмір відшкодування складає 42406 грн., тому вказану різницю матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, в розмірі 33117 грн. 63 коп. суд стягнув з відповідача в користь позивача. Відмовляючи у позовних вимогах щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до статей 26-1, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідачем позивачу.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із таким висновком місцевого суду, зокрема, в частині стягнутого судом розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч.ч. 1, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положенням статті 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Всупереч вказаних норм матеріального права, суд першої інстанції неправильно визначив розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача, оскільки врахував чеки, надані останнім на підтвердження вказаної шкоди, які не могли бути взяті до уваги, адже не відповідають вимогам ЦПК щодо належності доказів.

Так, позивачем до суду першої інстанції надано докази понесення витрат на лікування - чеки, фіскальні чеки, накладні, квитанції (т. 1, а.с. 12-16), а також виписки із медичної карти, довідки тощо.

Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги та встановлено, що окремі чеки, які суд першої інстанції взяв до уваги як такі, що підтверджують витрати на лікування позивача внаслідок ДТП, фактично не є такими.

Зокрема: у чеку №16431 від 03.02.2020 року через неякісність копії неможливо встановити, що придбано на суму 6,35 грн. (з урахуванням знижки) (т. 1, а.с. 15). Те ж саме стосується чеку на суму 95,50 грн. (т. 1, а.с. 15 (зворот)). До чеку №39545 від 12.02.2020 року включено «Прокладки Nature» на суму 24,44 грн. (з урахуванням знижки) (т. 1, а.с. 15 (зворот)); до чеку №9766 від 14.02.2020 року включено «Ольвейс Ультра» на суму 25,65 грн. (з урахуванням знижки). Чек №670051 від 01.02.2020 року на суму 29,20 грн. (т. 1, а.с. 16) підтверджує придбання медичного халату та бахіл, і такі витрати пов`язані з відвідуванням хворого, а не з лікуванням позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вищевказані позиції на загальну суму 181,14 грн. суд першої інстанції безпідставно включив до витрат, пов`язаних з лікуванням позивача внаслідок ДТП. Тому стягнутий судом розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача, підлягає зменшенню на вказану суму.

В апеляційній скарзі представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з МТСБУ і інші витрати, які, на думку представника апелянта, не пов`язані з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди (витрати на придбання таких препаратів: «Тивортин», «Авеню Табл», «Новокаїн», «Евінопон»,«Астацитрон», «Біосепт», «Анапіотрон», «Діоксидин», «Бетадин», «Кефпим пор.», «Декасан», «Ністатит», «Спирт», «Дермазол», «Сонміл», «Гепарінова мазь»), оскільки такі препарати не включено ні у виписку, ні в консультаційний висновок.

Однак колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки деякі із вказаних медикаментів («Кефпім», « Тивортин », « Анапіотрон » та « Евінопон ») зазначені у виписці із медичної карти стаціонарного хворого (т. 1, а.с. 11 (зворот)) та у відповіді КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради (т. 1, а.с. 19 (зворот)) як такі, що призначені лікуючим лікарем для лікування позивача та придбані за власний рахунок позивачем за період перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні торокальної хірургії, травматології з 01.02.2020 року по 19.02.2020 року. Інші медикаменти та вироби медичного призначення («Авеню Табл», «Новокаїн», «Астацитрон», «Біосепт», «Діоксидин», «Бетадин», «Декасан», «Ністатит», «Спирт», «Дермазол», «Сонміл», «Гепарінова мазь») з урахуванням травм позивача внаслідок ДТП були необхідними та потрібними для його лікування.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що чек №195224 від 01.02.2020 року на суму 605,50 грн. (т. 1, а.с. 15) безпідставно включений у розмір шкоди, оскільки в ньому не видно, які саме препарати купувалися для лікування, то такі не заслуговують на увагу, оскільки із вказаного чеку можливо встановити, що саме було придбано.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув з МТСБУ витрати, не пов`язані з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди, є частково обґрунтованими.

Отже суд допустив порушення норм процесуального права, а тому судове рішення необхідно змінити в частині стягнутого судом розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача, зменшивши такий з 33117 грн. 63 коп. до 32936 грн. 49 коп.

Також рішення місцевого суду в частині стягнення судового збору є незаконним, оскільки суд неправильно визначив суму судового збору, яка підлягала стягненню з МТСБУ в користь держави.

Із заяви про уточнення позовних вимоги встановлено, що ціна позову складає 52936,15 грн. (т. 1, а.с. 91), місцевий суд задовольнив позов частково стягнувши 33117,63 грн., тобто позов було задоволено на 62,56%. Отже, в такому випадку, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову у цій справі, суд мав стягнути судовий збір з МТСБУ на користь держави в розмірі 1% від ціни позову 52936,15 грн., що складає 529,36 грн., а помилково стягнув судовий збір в сумі 757,73 грн.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з огляду на вищенаведене та часткове задоволення позовних вимог і апеляційної скарги з МТСБУ на користь держави слід було стягнути 329,36 грн. судового збору, який підлягав сплаті за подання позову, та компенсувати за рахунок держави 96,21 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. Відтак шляхом зарахування з МТСБУ на користь держави слід стягнути 233,15 грн. судового збору.

Що стосується апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 11 червня 2024 року, колегія суддів вважає, що така підлягає скасуванню.

Постановляючи вказану ухвалу про залишення без розгляду заяви представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що із заявою про ухвалення додаткового рішення адвокат звернувся до суду лише 18.03.2024 року, тобто із порушенням визначеного абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, тому відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України вказану заяву слід залишити без розгляду. Також місцевий суд зазначив, що під час ухвалення рішення по даній справі судові витрати між сторонами слід розподілити саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а вирішення питання щодо стягнення на користь відповідача судових витрат, на переконання суду, до розгляду не підлягало.

Однак, такий висновок суду є неправильним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Указані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19).

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У справі, яка переглядається, питання щодо розподілу судових витрат, понесених МТСБУ на професійну правничу допомогу заявлено у відзиві на позов, поданому у суді першої інстанції, до закінчення судових дебатів, зокрема у пункті 6 прохальної частини відзиву (т. 1, а.с. 71).

На підтвердження відповідних витрат представник МТСБУ до відзиву долучив Додаткову угоду до Договору про надання послуг в сфері права, в якій вартість послуг на правову допомогу визначена в розмірі 2000 грн., що заявник і просив стягнути на свою користь (т. 1, а.с. 81-82).

Проте, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , місцевий суд не вирішив питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції МТСБУ, про які заявлено та надано докази на їх підтвердження у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що питання розподілу судових витрат, понесених МТСБУ на професійну правничу допомогу, під час розгляду справи не вирішено, проте про їх розподіл заявлено до закінчення судових дебатів, а відповідні докази подано у передбачений цивільним процесуальним законодавством строк, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду заяви представника МТСБУ про ухвалення додаткового рішення з підстав пропуску строку на подання відповідної заяви та доказів на її підтвердження.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №202/2163/21.

Отже, у суду першої інстанції не було підстав для залишення заяви представника МТСБУ про ухвалення додаткового рішення без розгляду, він повинен був розглянути вказану заяву, а у випадку відсутності підстав для її задоволення, відмовити в ухваленні додаткового рішення.

Що стосується зазначення місцевим судом в оскарженій ухвалі про те, що під час ухвалення рішення у цій справі судові витрати між сторонами слід розподілити саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому вирішення питання щодо стягнення на користь відповідача судових витрат, на переконання суду, до розгляду не підлягало, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката) покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Місцевий суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ, відсоток задоволення склав 62,56 (52936,15 грн. (ціна позову) - 33117,63 грн. (стягнута судом сума), відсоток відмовлених позовних вимог склав 37,44% (100% - 62,56%). Отже, місцевий суд повинен був стягнути із позивача на користь відповідача понесені останнім витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, пропорційно до розміру відмовлених позовних вимог, а саме: 748,80 грн. (2000 грн. х 37,44%). Однак суд цього не зробив, дійшовши помилкового висновку в оскарженому рішенні, що оскільки судові витрати між сторонами по даній справі слід розподілити саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то вирішення питання щодо стягнення на користь відповідача судових витрат до розгляду не підлягає.

Тому ухвалу Надвірнянського районного суду від 11 червня 2024 року слід скасувати.

Враховуючи часткове задоволення позову та зміну рішення суду апеляційним судом, відповідно задоволення позовних вимог на суму 32936 грн. 49 коп., з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 755,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 06 березня 2024 року в частині стягнутого судом розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача, та стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача з 33117 (тридцять три тисячі сто сімнадцять) грн. 63 коп. до 32936 (тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять шість)грн. 49 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь держави 233 (двісті тридцять три) грн. 15 коп. судового збору.

Ухвалу Надвірнянського районного суду від 11 червня 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 серпня 2024 року.