Справа №:755/230/24
Провадження №: 2/755/677/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"07" лютого 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року позов залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, шляхом подання позовної заяву в новій редакції з визначеним складом учасників справи та надання копії позову та копії всіх документів, що додаються до нього, відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року про залишення позову без руху вручено позивачеві 02 лютого 2024 року.

05 лютого 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року.

Перевіривши матеріали заяви позивача та долучених до неї документів, судом встановлено таке.

У позовній заяві позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру: 1) розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем; 2) визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відповідачем.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року про залишення позову без руху судом вказано на недоліки позовної заяви.

З урахуванням положень пункту 4, 5 статті 19 СК України, статті 161 СК України, пункту

72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, судом вказано, що при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, вказано, що до матеріалів справи обов`язково має бути долучено висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з одним із батьків.

У заяві від 05 лютого 2024 року позивачем вказано: «…відповідач мною визначений один, інших відповідачів я не зазначаю і вимог до інших відповідачів не заявляю.». Заперечуючи необхідність залучення органу опіки та піклування до справи, позивач послалася на статтю 161 СК України та зазначила, що: «Однак позивач і відповідач дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати діти, тому я скористалась своїм правом і звернулась до суду, а не до органу опіки та піклування.».

З наведеного вбачається, що позивач не вважає за необхідне залучити орган опіки та піклування до участі у розгляді справи.

Також позивач не надає доказів наявності та/або відсутності у відповідача житла на праві приватної власності; акта обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання позивача та відповідача, який складений представниками відповідної служби у справах дітей районної державної адміністрації; безпосереднього звернення позивача до відповідної служби у справах дітей районної державної адміністрації з вимогою надати висновок про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, як це передбачено частиною четвертою статті 19 СК України, інші документи, які характеризують особи сторін по справі (характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання чи гуртків дитини, медичні довідки (оскільки суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи, інші документи, які підтверджують матеріальне становище батька).

У своїй заяві від 02 лютого 2024 року позивач зазначає, що усі наявні у неї докази вона уже подала до суду із позовною заявою та зазначила, що суд має право витребувати відповідні докази у відповідача.

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

У позовній заяві та заяві від 02 лютого 2024 року позивачем не заявлено клопотань про витребування доказів, тому суд позбавлений можливості вчинити відповідну процесуальну дію, а саме витребувати необхідні докази у відповідача, з власної ініціативи.

Вказане свідчить, що позивачем не виконано вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року про залишення позову без руху.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людину у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З цих підстав, з огляду на обставини, повідомлені позивачем в заяві від 02 лютого 2024 року, суд встановив, що недоліки позовної заяви позивачем не усунено, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - вважати такою, що не подана, та повернути позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Хромова