Справа № 363/2861/23
Головуючий у суді першої інстанції: Рудюк О.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Рудюка О.Д., у справі № 363/2861/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності. Зазначала, що з 10 жовтня 2014 року по 10 березня 2021 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. В період перебування в шлюбі вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 Вказувала, що вона проживає разом з двома дітьми у спірній квартирі. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не дбав і не дбає про їх матеріальне забезпечення, а тому вважає, що при поділі спільної квартири їй повинно бути виділено 2/3 частки вказаної квартири. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати квартиру в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 2/3 частини вказаної квартири.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Зазначав, що за час перебування у шлюбі вони придбали автомобіль «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який було зареєстровано на ОСОБА_2 . ОСОБА_3 вартість вказаного автомобіля становить 227 347,00 грн. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 113 674,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності - задоволено.

Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності ОСОБА_2 на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 420,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 82 860,58 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн. та на правничу допомогу у розмірі 16 500,00грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 щодо визнання за нею в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 2/3 частини спірної квартири скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірної квартири, іншу 1/2 частину цієї квартири залишити у його власності. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що сторони під час перебування у шлюбі придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка є спільною власністю подружжя. За три місяці після реєстрації шлюбу позивачка народила дитину та перебувала у відпустці по догляду за дитиною, самостійного заробітку у позивачки не було, а тому лише він матеріально забезпечував сім`ю. Крім того, він добровільно сплачував аліменти на утримання сина. Проте, 18 серпня 2020 року він отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та періодично перебуває на лікуванні. Згідно довідки лікаря невролога у нього встановлено діагноз: антено-неврологічний синдром. Також згідно консультативного висновку спеціаліста 518-КДВ/24 від 09 квітня 2024 року у нього встановлено не уточнену ниркову недостатність, гіпертензивну (гіпертонічну) хворобу серця і нирок з нирковою недостатністю. В зв`язку з захворюванням він змушений постійно лікуватися, втратив роботу, однак щомісяця сплачує аліменти на утримання сина. Крім того, спільний син ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом з ним. Таким чином вважає, що відсутні підставі для збільшення частки ОСОБА_2 з 1/2 до 2/3 у спірній квартирі.

В судовому засіданні адвокат Войнаренко Л.Ф., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Шумський І.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 жовтня 2014 року по 10 березня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1, а.с. 10, 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 (т.1, а.с. 11).

25 вересня 2015 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1/1-5, відповідно до умов якого, ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» продає, а ОСОБА_1 придбає майнові права на квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 13-16).

Згідно акту прийому-передачі квартири покупцю від 25 грудня 2015 року, підписаного ТОВ «ДБК- ПАРТНЕР» та ОСОБА_1 , продавець побудував та передає, а покупець сплатив 100% вартості та приймає квартиру АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 19).

Відповідно до акту прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав №1/1-5 від 25 вересня 2015 року, підписаного 30 вересня 2016 року ТОВ «ДБК- ПАРТНЕР» та ОСОБА_1 , продавець передає, а покупець приймає в повному обсязі майнові права на квартиру у житловому будинку, поштова адреса: АДРЕСА_4 (т.1, а.с. 17).

Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 22 лютого 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 30).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_2 з 21 серпня 2020 року є власником автомобіля марки «Opel», модель «Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 (т.1, а.с. 71).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , визнавши квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , спільним сумісним майном подружжя та визнавши за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частини вказаної квартири, а також визнавши в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , і стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки цього автомобіля в сумі 82 860,58 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання квартири АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку поділу спільного майна визнання права власності ОСОБА_2 на 2/3 частини вказаної квартири, остання посилалася на те, що проживає разом з двома дітьми у спірній квартирі, відповідач не приймав і не приймає участі у вихованні дітей та не дбає про їх матеріальне забезпечення.

Як вбачається, з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06 квітня 2023 року, ОСОБА_2 проживає разом з донькою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 29).

Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам за період з 07 грудня 2020 року по 20 березня 2023 року, виданої 20 березня 2023 року Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області №12622, у ОСОБА_1 станом на 20 березня 2023 року існує заборгованість по аліментам у розмірі 143 940,00 грн. (т.1, а.с. 31).

Разом з тим, ОСОБА_2 не доведено, що на момент придбання спірної квартири ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

При цьому, саме по собі проживання ОСОБА_2 з дітьми та наявність у ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_4 не є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному сумісному майні.

ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , є недостатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, як зазначив ОСОБА_1 , 18 серпня 2020 року він отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та періодично перебуває на лікуванні. Згідно довідки лікаря невролога у нього встановлено діагноз: антено-неврологічний синдром. Також згідно консультативного висновку спеціаліста 518-КДВ/24 від 09 квітня 2024 року у нього встановлено не уточнену ниркову недостатність, гіпертензивну (гіпертонічну) хворобу серця і нирок з нирковою недостатністю. В зв`язку з захворюванням він змушений постійно лікуватися, втратив роботу, однак щомісяця намагається сплачувати аліменти на утримання сина.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для можливого відступлення від засад рівності часток подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності ОСОБА_2 на 2/3 частини спірної квартири.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 права власності на автомобіль «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , і стягненя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 82 860,58 грн., сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Таким чином, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про визнання за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 .

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 72,5 м2, житловою площею 35,4 м2,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 72,5 м2, житловою площею 35,4 м2.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності відмовити.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 липня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді