Справа № 286/3771/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» про стягнення невиплаченої частки заробітної плати (одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення при звільненні) та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця»), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Лисенка, буд. 6, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі 37843,50 грн., додаткову матеріальну допомогу в розмірі 7568,70 грн., допомогу на оздоровлення при звільненні в розмірі 30993,00 грн., а всього 76408,20 грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок (з 02.02.2023 року по день подачі позовної заяви) в сумі 36638,77 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що до 01.02.2023 року працював сторожем ремонтно-будівельного цеху виробничого підрозділу Овруцька дистанція колії регіональної філії „Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця та наказом відповідача № 98/ос від 17.01.2023 року був звільнений 01.02.2023 року з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Відповідно до наказу відповідач повинен був виплатити позивачу одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків (що становить 37843,50 грн.) та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку (що становить 7568,70 грн.), передбачених п.8.23 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік (що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2481 грн., встановленого Законом України „Про Державний бюджет на 2022 рік, становить 14889 грн.) та 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік (що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2684 грн., встановленого Законом України „Про Державний бюджет на 2022 рік, становить 16104 грн.), передбачених п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. Однак відповідач не здійснив цих виплат позивачу і в день звільнення позивача з ним не розрахувався. 21.07.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату заборгованості по виплатах, наданні інформації про суму заборгованості та середньоденного заробітку. Листом від 08.08.2023 року відповідач повідомив, що виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні буде виплачена згідно з затвердженим графіком, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення призупинена. У зв`язку із простроченням своєчасного розрахунку при звільненні, відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпПУ відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який за період з 01.02.2023 року (день звільнення) до 14.09.2023 року (день подання позову до суду), тобто при строку затримки 161 день, виходячи із середньоденного заробітку 227,57 грн., складає 36638,77 грн.

Позивач разом з позовною заявою подав заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, покликаючись в обґрунтування поважності причин для поновлення строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗпПУ, на дію карантинних обмежень до 01.07.2023 року та воєнного стану з 24.02.2022 року.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив, відповідачу встановлено строк для подання заперечень, призначено судовий розгляд на 26.10.2023 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справа 26.10.2023 року була знята з розгляду і перенесена на 13.12.2023 року Протокольною ухвалою суду від 13.12.2023 року у судовому засіданні оголошувалася перерва до 23.01.2024 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи зокрема тим, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є державним комерційним підприємством. Працівники товариства в переліки працівників, яким матеріальна допомога на оздоровлення передбачена законодавством України не включені. Законодавством України виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена лише для деяких категорій працівників (педагогічні та науково-педагогічні працівники, державні службовці, бібліотекарі, медичні та фармацевтичні працівники, посадові особи місцевого самоврядування). Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Акціонерного товариство «Українська залізниця» передбачена колективним договором, укладеним між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки зі змінами та доповненнями. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року, дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору. У зв`язку з цим, рішенням правління AT «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Рішення правління обґрунтовано тим, що з перших днів війни AT «Укрзалізниця» здійснювала гуманітарні евакуаційні перевезення на безоплатній основі, перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом, внаслідок чого понесла великі фінансові збитки, а у зв`язку з необхідністю відновлення пошкодженої та знищеної ворогом інфраструктури AT «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, що також потребує значних коштів. Таким чином, з березня 2022 року інші додаткові виплати, передбачені Колективним договором були призупинені. Тобто, дія призупинення виплат була здійснена на легітимних підставах і у встановлений спосіб. Дійсно у наказі про звільнення позивача з роботи, передбачено виплату йому матеріальних допомог, в тому числі на оздоровлення за 2022 рік і за 2023 рік, встановлених п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. Нарахування виплат здійснено, проте коштів допомоги на оздоровлення фактично не виплачено, так як їх виплата призупинена згідно з рішенням правління AT «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, і буде відновлена згідно з окремим рішенням правління AT «Укрзалізниця» в порядку черговості звернень, про що зроблено застереження в наказі № 98/ос від 17.01.2023 року: „Виплати провести після окремого рішення правління АТ „Укрзалізниця. Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, то з огляду на настання та дію форс-мажорних обставин військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022 року до його офіційного завершення, що встановлено висновком Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.02.71, вина відповідача у затримці виплат відсутня. Крім того, позивачем пропущено без поважних причин трьохмісячний строк звернення до суду з вимогою про виплату сум, які належать працівникові при звільненні, оскільки для працівників залізниці матеріальна допомога в зв`язку з виходом на пенсію та матеріальна допомога на оздоровлення не передбачена актами чинного законодавства, не пов`язана з умовами трудового договору чи з державними гарантіями, не залежить від результатів праці чи від умов виконання роботи, а тому вимога про її стягнення обмежується строком.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, обґрунтовуючи доводами позовної заяви, а також тим, що після подання позву та відкриття провадження у справі відповідачем фактично частково задоволено позовні вимоги, а саме 23.10.2023 року виплачено позивачу одноразову матеріальну допомогу в розмірі 37843,50 грн.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи тим, що відповідно до графіку послідовності виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, 20.10.2023 року платіжним дорученням № 669117 на картковий рахунок позивача відповідачем було перераховано кошти в розмірі 36556,82 грн., що складає суми одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при виході на пенсію після вирахування з них податку з доходів та військового збору (37843,50 грн. + 7568,70 грн. - 8174,20 грн. податку з доходу 681,18 грн. військового збору = 36556,82 грн.). Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення для працівників залізниці, що передбачена колективним договором, призупинена рішенням правління АТ „Українська залізниця від 14.03.2023 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 та ст.11 Закону України „Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану. Матеріальна допомога при виході на пенсію та матеріальна допомога на оздоровлення для працівників залізниці не входить в структуру заробітної плати (основної та додаткової), не передбачена актами чинного законодавства України, і є іншими виплатами, дія (сплата) яких призупинена не з вини відповідача.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, з мотивів наведених у позові та відповіді на відзив, при цьому пояснив, що після подання позову відповідачем йому було виплачено частину коштів, заявлених ним до стягнення в позові, а саме: матеріальну допомогу при виході на пенсію, решта сум, а саме матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік, за 2023 рік та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок залишилися невиплаченими.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю, з мотивів наведених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив, підтвердив, що дійсно в ході розгляду справи в суді позивачу виплачено частину спірних коштів, а саме одноразову та додаткову матеріальні допомоги при виході на пенсію, в решті сум вимоги є безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 до 01.02.2023 року працював сторожем ремонтно-будівельного цеху виробничого підрозділу Овруцька дистанція колії регіональної філії „Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця та наказом відповідача № 98/ос від 17.01.2023 року був звільнений 01.02.2023 року з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Цим же наказом № 98/ос від 17.01.2023 року було встановлено виплатити позивачу одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку, передбачених п.8.23 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік та 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, передбачених п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. При цьому в наказі міститься застереження: „Виплати провести після окремого рішення правління АТ „Укрзалізниця.

На виконання наказу № 98/ос від 17.01.2023 року відповідачем нараховано позивачу одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків, що становить 37843,50 грн. та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку, що становить 7568,70 грн., передбачених п.8.23 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік, що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2481 грн., встановленого Законом України „Про Державний бюджет на 2022 рік, становить 14889 грн., та 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2684 грн., встановленого Законом України „Про Державний бюджет на 2022 рік, становить 16104 грн., передбачених п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. Вказане сторонами визнано та не заперечується.

23.10.2023 року платіжним дорученням № 669117 відповідачем сплачено позивачу матеріальну допомогу при виході на пенсію за лютий 2023 року в розмірі 36556,82 грн., що визнано та не заперечується позивачем. Як пояснила сторона відповідача, матеріальна допомога у розмірі 5 середньомісячних заробітків, нарахована в сумі 37843,50 грн., та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку, нарахована в сумі 7568,70 грн., сукупно після утримання сум податків і зборів, до виплати склала загальну суму 36556,82 грн., котра і була перерахована позивачу, що також визнано та не заперечується останнім.

Тобто дії відповідача щодо сплати позивачу після відкриття провадження у справі частини сум позову фактично свідчать про визнання відповідачем позовних вимог в цій частині стягнення на користь позивача сум матеріальної допомоги при виході на пенсію. Відтак, в силу добровільного задоволення відповідачем вимог позивача, підстави для задоволення позову в цій частині та повторного стягнення сплаченої суми в судовому порядку відсутні.

На момент розгляду справи в суді залишилась невиплаченою матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік в розмірах відповідно 14889 грн. та 16104 грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок, на стягненні яких в судовому порядку позивач настоює.

Суд вважає, що обставина запровадження з 24.02.2022 року воєнного стану в Україні, який триває і не завершився, є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 10 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними ) угодами.

Згідно з пунктом 3.10 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки зі змінами та доповненнями, працівникам які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Тобто пунктом 3.10 Колективного договору передбачено надання один раз у календарному році матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених Законом на перше січня звітного року, працівникам філії, які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше шести місяців та подали відповідну письмову заяву.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

У той же час, відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до пункту 5 частини 1статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в України`зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплат яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.

Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 року, згідно з пп.13.1, пп.13.2 п.13 протоколу вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ „Укрзалізниця, які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення.

Тобто рішення щодо відновлення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення ще не приймалося.

Оскільки виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.10 Колективного договору між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2002-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Оскільки виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було призупинено, тому звернення з цієї підстави до суду не позбавляє позивача права після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими ж вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із ним відповідний розрахунок.

Відтак, з огляду на викладене в сукупності, у задоволенні вимоги про стягнення сум виплат матеріальної допомоги на оздоровлення слід відмовити за їх передчасністю, а відтак, безпідставністю.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то у її задоволенні також слід відмовити за безпідставністю, виходячи з того, що невиплата при звільненні належних позивачу всіх сум виплат відбулась не з вини відповідача, а в силу виникнення та дії обставин військової агресії російської федерації проти України і введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року, який продовжує тривати, що виключає застосування до даних правовідносин ст.117 КЗпП України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України „Про судовий збір.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право після закінчення воєнного стану звернутися до суду з вимогою про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення, якщо АТ «Укрзалізниця» до того часу не проведе з ним відповідного розрахунку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.01.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко