УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 236/4187/21

провадження № 61-958ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року у складі судді Фаліна І. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої спадщини у виді страхових виплат.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя мати позивачки перебувала на обліку та отримувала страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієве Донецької області. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII, а також Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» м. Єнакієве Донецької області визнано тимчасово окупованою територією. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієве Донецької області було переміщено із зони проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) та зареєстровано у м. Торецьку.

На виконання рішення адміністративної комісії виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 01 листопада 2015 року, доведеного листом виконавчої дирекції Фонду від 20 листопада 2015 року № 1492-03-2, з 01 грудня 2015 року призупинено здійснення нарахування страхових виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей) у відділенні, яке переміщене на територію, що контролюється українською владою.

Отже, особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, мають право на одержання страхових виплат за умови переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту та взяття на облік, має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Страхові виплати матері позивачки були припинені відповідним відділенням у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. У жовтні 2014 року мати позивачки ОСОБА_2 зверталася до Торецького міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, де отримала страхові виплати з жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

З 01 травня 2015 року страхові виплати матері позиваки були припинені, та мати за життя не зверталася до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з відповідною заявою про продовження страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа. Позивачка зазначала, що її мати, незважаючи на закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи, мала право на нарахування та виплату вказаних виплат, а вона, як спадкоємець після смерті матері, згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має право на отримання цих виплат в порядку спадкування за законом.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області щодо припинення щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності померлою ОСОБА_2 з 30 квітня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість недоотриманих страхових виплат померлої ОСОБА_2 з 30 квітня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за заповітом.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на суми страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01 травня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити виплату спадкоємиці ОСОБА_1 сум страхових виплат за період з 01 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що померла мати позивачки ОСОБА_2 за життя мала право на нарахування та виплату страхових виплат за період з 01 травня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому спадкоємиця ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом, але з урахуванням неможливості обчислення її розміру через ненадання відповідачем належних відомостей і, як наслідок, неможливості її стягнення за рішенням суду, ефективним способом захисту порушеного права в такому випадку буде саме визнання за позивачкою права на страхові виплати ОСОБА_2 за період з 01 травня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов`язання здійснити виплату саме спадкоємиці ОСОБА_1 сум страхових виплат за період з 01 травня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, належних спадкодавиці ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області залишено без задоволення. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У січні 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області, шляхом формування документа у системі «Електронний суд», звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Як підставу касаційного оскарження ГУ ПФУ в Донецькій області зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 243/9618/19, від 22 липня 2021 року у справі № 243/8565/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому рішення суду першої та апеляційної інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити виплату спадкоємцю ОСОБА_1 , сум страхових виплат за період з 01 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є незаконним.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 квітня 1959 року серія НОМЕР_1 .

За життя мати позивачки ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала на випадок своєї смерті належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Єнакієвського міського нотаріального округу 18 травня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 1937.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 жовтня 2020 року Жданівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве Донецької області, в Україні, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченком А. В. зареєстровано спадкову справу у Спадковому реєстрі

(№ 66670910), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30 жовтня 2020 року № 62281556.

Торецьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області надаючи відповідь на запит приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Панченка А. В. повідомило, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилась на обліку у Торецькому міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області з 07 жовтня 2014 року до 30 квітня 2015 року. Станом на час надання відповіді будь-якої заборгованості перед померлою ОСОБА_2 у Торецькому міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області немає.

01 березня 2021 року представником позивачки - адвокатом Першиною І. М. на адресу Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області направлено адвокатський запит з проханням повідомити чи знаходиться на обліку в Управлінні Фонду соціального страхування страхова справа ОСОБА_2 та яка сума недоотриманих страхових виплат ОСОБА_2 складає на 01 березня 2021 року.

В наданні зазначеної інформації адвокату Торецьким міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області відмовлено, з посиланням на статті 11, 21 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про інформацію» від 13.01.2011 № 2938-VI, ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Отже, на підставі вказаної норми у членів сім`ї спадкодавця після його смерті виникає право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

01 січня 2023 року набув чинності Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», викладений в новій редакції.

Відповідно до статті 4 Закону України № 1105-XIV, уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 01 червня 2023 року судом замінено у цивільній справі за вказаною позовною заявою відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на його правонаступника ГУ ПФУ в Донецькій області.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), на яку зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що закон не передбачає обмежень прав внутрішньо переміщених осіб залежно від перебування їх на відповідному обліку чи від набуття ними спеціального статусу.

Припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій чи рішень органів Фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців права на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов загалом правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки припинення страхових виплат спадкодавця відбулось з підстав, не передбачених законом, а спадкоємець, який отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається із недоотриманих страхових виплат за період з 01 травня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкував право на отримання відповідної грошової суми.

Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України, оскільки страхові виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленими у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Слід зазначити, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20), на які заявник посилався в обґрунтування доводів касаційної скарги.

Крім цього, процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду.

Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Окрім цього, у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи їєрархію та градацію висновків Верховного Суду, посилання заявника на постанови Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 243/8565/20 та від 30 червня 2021 року у справі № 243/9618/19 не заслуговують на увагу, оскільки суперечать позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленій у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої спадщини у виді страхових виплат, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник