Провадження №2/447/45/24
Справа №447/2118/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

29.01.2024 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П.,

за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у вільному користуванні житловим будинком,-

позивачка ОСОБА_1

представник позивачки ОСОБА_3

представник відповідачки ОСОБА_4 .

Процесуальні дії у справі.

10.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вільному користуванні житловим будинком шляхом відміни заборони проживати їй в будинку за адресою: АДРЕСА_1 і поновити реєстрацію її місця проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 18.02.2010 її батько ОСОБА_5 склав заповіт на випадок його смерті, згідно якого належний йому на праві власності житловий будинок, господарські будівлі, земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 він заповів своїй внучці (її дочці) ОСОБА_2 . В цьому заповіті він поклав на відповідачку обов`язок надати їй, його дочці, пожиттєве безоплатне проживання в цьому будинку.

19.07.2019 її батько ОСОБА_5 передав відповідачці у власність житловий будинок, господарські будівлі, земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування № 848, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського натаріального округу Львівської області Алексєєвою Г.М. В цьому договорі була прописана умова аналогічна заповіту надати його дочці ОСОБА_1 пожиттєве безоплатне проживання в будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. 12.05.2023 перебуваючи в лікарні вона отримала повідомлення з управління надання адміністративних послуг та державної реєстрації Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про те, що за заявою відповідачки її знято з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Після повернення з лікарні відповідачка не пустила позивачку до житлового будинку. Вже більше місяця позивачка тимчасово проживає у знайомих, немає реєстрації місця проживання, не може оформити інвалідність. Відповідачка своїми протиправними діями порушує її права на вільне користування житловим приміщенням, яке було гарантоване їй договором дарування № 848 від 19.07.2019, у зв`язку з чим просила позов задоволити та стягнути на її користь сплачений судовий збір.

25.07.2023 надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) відповідачки.

26.07.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Копію ухвали суду від 26.07.2023 та матеріали позовної заяви були надіслані відповідачці на її електронну пошту і такі були нею отримані 26.07.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

07.08.2023 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначила, що позов є надуманим та безпідставним. Жодних непорозумінь, щодо спільного користування житловим будинком між нею та позивачкою не було. ОСОБА_1 проживаючи у спірному житловому будинку жодного разу не сплачувала комунальних послуг, хоча вона тільки одноосібно, постійно і щоденно ними користувалася. В даному житловому будинку ні вона, ні її сім`я не проживає тривалий період часу. Жодних заперечень щодо користування спільним майном позивачкою у неї не має і не може бути, так як майно, стосовно якого ОСОБА_1 вимагає усунути перешкоди у користуванні, перебуває у її приватній власності, а тому має право на свій власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Вважає, що без її особистої і доброї волі є не можливим для позивачки ОСОБА_1 її вільне володіння, користування та проживання у вказаному житловому будинку, що перебуває у її особистій приватній власності. Це саме стосується щодо реєстрації місця проживання позивачки. Факт реєстрації позивачки (особи з інвалідністю) суттєво обмежить її права (майнові та немайнові), визначенні для неї чинним законодавством, оскільки при її бажанні та необхідності продати житловий будинок, то цього вона не зможе зробити, так як в ньому буде зареєстрована особа з інвалідністю.

09.08.2023 предстаник Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Войтович О.М. подала до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити в повному обсязі.

16.08.2023 на виконання ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 26.07.2023 приватним нотаріусом Стрийського районного натаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. скеровано до суду копію договору дарування житлового будинку, посвідченого 19.07.2019 за реєстровим № 848 на ім`я ОСОБА_2 .

28.08.2023 позивачкою ОСОБА_1 подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії медичного висновку про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності.

15.09.2023 позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, згідно якого просила позовні вимоги задоволити, а також стягнути з відповідачки сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

25.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, вказала, що відповідачка ОСОБА_2 доводиться їх дочкою. Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належав її батькові ОСОБА_5 , після смерті якого власником даного житлового будинку є її дочка ОСОБА_2

19.07.2019 її батько ОСОБА_5 відповідно до договору дарування № 848, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського натаріального округу Львівської області Алексєєвою Г.М. передав житловий будинок, господарські будівлі, земельну ділянку відповідачці, однак в цьому договорі була прописана умова аналогічна заповіту надати його дочці ОСОБА_1 пожиттєве безоплатне проживання в будинку. В супереч цьому її дочка ОСОБА_2 12.05.2023 зняла її з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , коли вона перебувала на лікуванні, тобто була відсутня за даною адресою. З цього часу вона не проживає в даному житловому будинку, оскільки відповідачка створює перешкоди у користуванні ним.

Представник позивачки ОСОБА_3 вимоги викладені у позовній заяві підтримав та просив такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував та з підстав вказаних у поданому до суду відзиві на позовну заяву просив в позові відмовити в повному обсязі.

Представник Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Вітрів І.Ю. подала до суду клопотання, згідно якого просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Суд встановив:

Згідно повідомлення Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області № 526/01-04 від 12.05.2023 ОСОБА_1 знято із зареєстрованого місця проживання , а саме за адресою АДРЕСА_1 за заявою власника.

Відповідно до копії заповіту від 18.01.2010, посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контора Львівської області Сороколіт О.Г., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо свого майна, а саме належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 він заповів своїй онуці ОСОБА_2 поклавши на неї обов`язок надати по життєве безоплатне проживання у вказаному будинку його дочці - ОСОБА_1 .

Згідно договору дарування житлового будинку від 19.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєвою Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 848, ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 на праві власності житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0610 га, кадастровий номер :01:013:0585, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 12 вказаного договору дарування обдаровувана дає право Дарувальнику та його дружині ОСОБА_6 та своїй матері ОСОБА_1 на безоплатне проживання у подарованому їй житловому будинку, доки не мине потреба.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 19.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєвою Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 849, ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 на праві власності земельну ділянку площею 0,0610 га, кадастровий номер :01:013:0585, цільове призначення : 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінка суду.

Правовідносини між сторонами врегульовано нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України.

Конституція України захищає як право на житло, так і право власності.

За нормативним змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Правилами частини 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Вимогами законодавчих положень частини 1 статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також положення статті 405 Цивільного кодексу України.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (частина 4 статті 311 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 725 ЦК України договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо).

В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2019 укладено договір дарування житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Алєксєєвою Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 848. ОСОБА_1 , на момент переходу права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , проживала та була зареєстрована у цьому житловому приміщенні. Відповідно до п. 12 вказаного договору дарування обдаровувана ОСОБА_2 дає право Дарувальнику ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_6 та своїй матері ОСОБА_1 на безоплатне проживання у подарованому їй житловому будинку, доки не мине потреба.

Суд наголошує на тому, що існування переходу права власності на спірне житлове приміщення у липні 2019 року від діда ОСОБА_5 до онуки ОСОБА_2 , не вплинув на право ОСОБА_1 проживати та користуватися спірним нерухомим майном, враховуючи встановлені вище обставини. При цьому, новий власник нерухомого майна: ОСОБА_2 не оспорювала права позивачки на проживання у спірному будинку у передбаченому законом порядку. Таким чином, позивачка набула право користування житловим будинком і на час звернення до суду не втратив це право користування.

Разом із цим, судом під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_1 не зверталася до органу Національної поліції України щодо вчинення перешкод у користуванні спільним житловим приміщенням. Окрім того позивачкою зазначено що між нею та відповідачкою неоднорзово виникали конфлікти та сварки, вона добровільно залишила спірний житловий будинок, а після того, як ОСОБА_2 зняла її з реєстрації місця проживання, коли та перебувала на лікуванні, вона більше не верталася у житловий будинок. Відповідно, судом не здобуто доказів того, що відповідачкою ОСОБА_2 чиняться позивачу перешкоди у користуванні житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 ст. 77, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме не доведена наявність перешкод у вільному користуванні житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності перешкод у вільному користуванні житловим приміщенням з боку відповідачки та відсутності підстав для поновлення реєстрації позивача за місце проживання, у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у вільному користуванні житловим будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: вул. В.Великого 6, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26411657.

Повний текст рішення складено 07.02.2024.

Суддя Головатий А. П.