ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/963/22 Номер провадження 22-ц/814/358/24Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю представників ОСОБА_1 адвокатів Місіка О.Р., Кононець Л.А., представника ОСОБА_2 адвоката Кулика В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року, дата складання повного тексту 01 травня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 та її представник адвокат Кулик В.О. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 06 вересня 2003 року ОСОБА_2 зареєструвала з ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції в Полтавській області шлюб, про що було складено актовий запис № 59. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 25.05.2020 року шлюб розірвано.

Під час шлюбу сторонами було набуте майно, згоди щодо поділу спільного майна між ними немає, а тому все вказане майно підлягає поділу на засадах рівності часток, як майно, що є спільною сумісною власністю.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «LT 35», 2000 р.в., об`єм двигуна 2461 см3, номер кузова невідомий, який 24.03.2021 перереєстровано на іншу фізичну особу, у розмірі 85 755 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «5301», 2000 р.в., об`єм двигуна 4750 см3, номер кузова невідомий у розмірі 58145 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3 номер кузова невідомий у розмірі 78 255 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz»,2013 р.в.,об`єм двигуна 796 см3, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 52 840 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на частину нежитлового приміщення , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «LT 35», 2000 р.в., об`єм двигуна 2461 см3, номер кузова невідомий, який 24.03.2021 перереєстровано на іншу фізичну особу, у розмірі 85 755 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «5301», 2000 р.в., об`єм двигуна 4750 см3, номер кузова невідомий у розмірі 58145 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3 номер кузова невідомий у розмірі 78 255 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості частини автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz»,2013 р.в.,об`єм двигуна 796 см3, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 52 840 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на правничу допомогу в сумі 7500 грн. та 4000 грн. витрат пов`язаних з оцінкою майна, а всього в сумі 11500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Під час розгляду справи, з урахуванням наданих доказів, судом не було встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та відповідного збільшення частки іншого.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 адвокат Тимошенко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

В частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 залишити без змін.

У своїй скарзі апелянт посилається на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Позиція інших учасників справи

26 липня 2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кулика В.О. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому останній просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що рішення є законними, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників ОСОБА_1 адвокатів Місіка О.Р., Кононець Л.А., представника ОСОБА_2 адвоката Кулика В.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 вересня 2003 року ОСОБА_2 зареєструвала з ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції в Полтавській області шлюб, про що було складено актовий запис № 59.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 25.05.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

У зв`язку з відсутністю між останніми згоди щодо поділу спільно нажитого майна, ОСОБА_2 та її представник адвокат Кулик В.О. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Вважає, що за час шлюбних відносин ними було придбано таке майно:

житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

легковий автомобіль, марки «ЗАЗ», моделі «110307», 2006 р.в., об`єм двигуна 1197 см.3 номер кузова невідомий;

легковий автомобіль, марки «FІAT», моделі «DUCATO», 1999 р.в. об`єм двигуна 2800 см.3, номер кузова невідомий.

автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «LT 35», 2000 р.в., об`єм двигуна 2461 см3, номер кузова невідомий, який 24.03.2021 перереєстровано на іншу фізичну особу.

автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «5301», 2000 р.в., об`єм двигуна 4750 см3, номер кузова невідомий.

автомобіль марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3 номер кузова невідомий.

автомобіль марки «Daewoo» моделі «Matiz»,2013 р.в., об`єм двигуна 796 см3, номер кузова НОМЕР_4 .

Відповідач всупереч домовленостям врегулювати питання поділу вищевказаного майна шляхом компенсації його вартості позивачеві відмовляється.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Положеннями ст.263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Врахувавши вищевикладені норми суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірні житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 придбані відповідачем у період шлюбу з позивачем на підставі договору купівлі-продажу, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі звіту про оцінку нерухомого майна, який виконаний ТОВ «Біном-Груп» та довідок ТОВ «Консалтінгова компанія «Форекс» про вартість транспортних засобів, які є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі предметом дослідження були висновки про оцінку майна, складені й підписані оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і скріплені печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Колегія суддів зазначає, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III).

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III).

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13-ц (провадження № 61-1186св17) вказано, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені Законом № 2658-III без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Разом з тим, за змістом статей 12 і 33 Закону 2658-III звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання.

Встановивши зазначені вище обставини колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог стосовно: визнання за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_2 , права власності на частину нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 ; стягнення на користь ОСОБА_2 компенсації вартості частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «LT 35», 2000 р.в., у розмірі 85 755 грн.; стягнення на користь ОСОБА_2 компенсації вартості частини автомобіля марки «ЗИЛ» моделі «5301», 2000 р.в. у розмірі 58145 грн.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення компенсації вартості частини автомобіля марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3 номер кузова невідомий у розмірі 78 255 грн. та в частині стягнення компенсації вартості частини автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в., об`єм двигуна 796 см3, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 52 840 грн. місцевий суд зазначив, що право власності на вказані автомобілі набуте за час шлюбу, а тому вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів з вказаним твердженням суду першої інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.10.2022 року заяву задоволено в повному обсязі, накладено арешт на спірне майно в тому числі на автомобіль марки «CHERY», моделі «М11».

27.10.2022 року ОСОБА_2 надала суду першої інстанції заяву про часткове скасування заходів забезпечення позову, а саме просила скасувати арешт, накладений на автомобіль марки «CHERY», моделі «М11». В обгрунтування поданої заяви позивач вказувала, що даний автомобіль 14.06.2019 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного у суб`єкта господарювання (ТОВ «Спецагроекспорт») № 7733/19/000200 перереєстровано на іншу юридичну особу.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_2 при подачі позову було відомо про укладення договору купівлі-протажу транспортного засобу марки «CHERY», моделі «М11», також даний договір було укладено нею особисто на підставі виданого на її ім`я доручення, зазначене свідчить про надання нею згоди на укладення даного правочину, також позивачем не доведено, що кошти сплачені за автомобіль були використанні не в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку про скасування рішення в цій частині.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості частини автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в. колегія суддів зазначає наступне.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» 15.07.2016 року було укладено договір фінансового лізингу № PL00A!00000067 предметом якого є автомобіль «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в., об`єм двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_3 .(а.с.162-165 т.1).

Даний договір укладено строком на 60 місяців з дати підписання додатку № 2 до Договору (графіку погашення платежів), тобто станом на час розірвання шлюбу між сторонами, строк дії договору лізингу не сплив та зобов`язання за ним виконані не були.

З довідки, виданої директором ТОВ «Автокредит Плюс» вбачається, що ОСОБА_1 станом на 20.12.2021 року заборгованості за укладеним договором фінансового лізингу не має, тобто заборгованість була погашена більш ніж через 1,5 року після розірвання шлюбу (а.с.44 т.2).

10.01.2022 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № 7457/22/001161 купівлі-продажу транспортного засобу «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в. д.н.з. НОМЕР_6 . (а.с.40-41 т.2).

Згідно п.2.1 укладеного між сторонами Договору вбачається, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору.

Згідно п.2.2 цього ж Договору вбачається, що покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, про те, що право власності на автомобіль «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в. д.н.з. НОМЕР_6 сторонами набуто під час шлюбу, а тому це майно відповідно до положень ст..ст. 61,69 СК України поділу не підлягає, а відповідно до нього не можуть застосовуватися положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК України щодо присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, на що суд першої інстанції ухвалюючи рішення в цій частині уваги не звернув.

Стосовно твердження представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича про те, що головуючий суддя у справі Должко С.Р. мав заявити собі самовідвід від розгляду даної цивільної справи на підставі п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

В разі наявності підстав зазначених в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 мав право у відповідності до частини 3 ст. 39 ЦПК України заявити голові суду відвід, який повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначеним правом ОСОБА_1 не скористався.

Таким чином, колегія судів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича підлягає частковому задоволенню, а на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості частини автомобілів марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3 та «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в. д.н.з. НОМЕР_6 скасуванню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості частини автомобіля марки «CHERY», моделі «М11», 2010 р.в., об`єм двигуна 1597 см3 у розмірі 78 255 грн. та компенсації вартості частини автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz», 2013 р.в. д.н.з. НОМЕР_6 у розмірі 52 840 грн. скасувати.

В позові в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська