НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 вересня 2024 рокуСправа № 322/742/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Губанова Р.О.,

секретар судового засідання Блажко О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості.

Короткий зміст позовних вимог, рух справи.

До Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 03.10.2020 в сумі 118733,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив таке.

03.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі Кредитодавець/ТОВ «Інфінанс») та позичальницею, якою є: ОСОБА_1 (далі Відповідачка/Позичальниця) на підставі заяви-анкети №3281411 уклали договір про надання позики, зокрема і на умовах фінансового кредиту №/1 (далі Договір).

Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання вказаного Договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти.

На виконання умов договору Кредитодавцем перераховано грошові кошти на рахунок Позичальниці у розмірі 4000,00 грн.

16.12.2021 між ТОВ «Інфінанс» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу №16-12/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №/1 від 03.10.2020.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників і Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»/Позивач) відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №/1 від 03.10.2020.

Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідачки.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з Позичальниці відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08.04.2024, становить 118730,00 грн, з яких: - заборгованість за кредитом (тілом) - 4000,00 грн; - заборгованість за відсотками на дату відступлення вимоги, нарахованими 114730,00 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, справедливості і пропорційності Позивач просить стягнути заборгованість у сумі 118730 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом) - 4000,00 грн; заборгованість за відсотками - 60130,00 грн.

Як підставу посилався на положення ст.ст.205, 512, 512, 514, 525, 526, 598, 599, 610-611, 615, 625, 639, 641, 644, 1048 - 1050, 1054, 1055 ЦК України. Також просив стягнути з Відповідачки понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3028,00 грн і витрати на правову допомогу у сумі 25000,00 грн.

Ухвалою від 9 травня 2024 року у справі за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відкрито провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

22.05.2024 представником Відповідачки надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відсутні належні і допустимі докази отримання кредитних коштів Відповідачкою і докази укладання Відповідачкою Договору в електронній формі. Також представник вважає, що розрахунок відсотків зроблений Позивачем суперечить вимогам Закону України «Про кредитне споживання» і такими, що суперечать критеріям справедливості, до того ж вони нараховані поза строком кредитування. Крім цього представник вважає, що витрати Позивача на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з Позивача на користь Відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

23.05.2024 Позивачем подана заява про уточнення позовної заяви (описки в щодо РНОКПП і дати народження Відповідачки в резолютивній частині позовної заяви).

31.05.2024 від Позивача надійшла аналогічна за змістом позовна заява (в новій редакції) у якій, враховуючи принцип розумності, справедливості і пропорційності Позивач просить стягнути з Відповідачки заборгованість у сумі 64130,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом) - 4000,00 грн; заборгованість за відсотками - 60130,00 грн (фактично в первинній редакції позовної заяви була допущена описка).

07.06.2024 від Позивача надійшли письмові пояснення зі змісту яких випливало, що докази на підтвердження позовних вимог були надані відповідні докази втім також було заявлено клопотання про витребування відповідної інформації, що має доказове значення у банківської установи. Також у пояснення наведені доводи щодо розрахунку заборгованості і витрат на правову допомогу.

11.06.2024 ухвалою суду задоволено клопотання Позивача про витребування доказів.

12.06.2024 представником Відповідачки подано заперечення на клопотання про витребування доказів, яке долучено до матеріалів справи.

14.06.2024 від представника Відповідачки надійшли докази на підтвердження витрат на правничу допомогу.

03.07.2024 до суді надійшли витребувані у банківській установі документи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини встановлені судом,

застосовані норми права і мотиви з яких виходив суд.

03.10.2020 між укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №/1. Сторонами вказаного договору зазначені ТОВ «Інфінанс» і ОСОБА_1 .

Договір укладений на підставі Заявки-анкети №3281411 (а.с.5) на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики (а.с.6), що акцептована Позичальницею, шляхом підписання електронним підписом (а.с.7).

Умовами Оферти, Акцепту і визначено розмір кредиту, строк користування кредитом, строк дії договору, відсоткова ставка за різними умовами.

Всі інші умови вкладені у правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal» (а.с.8 -34).

03.10.2024 на виконання умов згаданого договору здійснено грошовий переказ в сумі 4000,00 грн на номер картки НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією про сплату №68182848 від 03.10.2020 (а.с.22).

Банківська картка для виплат № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . На цю картку 03.10.2020 здійснено переказ коштів в сумі 4000,00 грн, що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 24.06.2024 за №20.1.0.0.0/7-240624/44145 (а.с.201 -202).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Інфінанс» заборгованість ОСОБА_2 станом на 16.12.2021 становила 64130,00 грн (а.с.23).

Договором факторингу №16-12/21 від 01.12.2021, ТОВ «Інфінанс», з однієї сторони і ТОВ «Вердикт Капітал», з другої сторони, уклали договір факторингу, за яким первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» відступає право грошової вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.26 - 28).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №16-12/21 від 16.12.2021 і витягу з цього реєстру, у ОСОБА_2 є заборгованість в загальній сумі 64130,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 4000,00 грн; сума заборгованості по процентам процентами 60130,00 грн (а.с.29-31).

Згідно з Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал», з однієї сторони та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», з другої сторони, уклали договір факторингу, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с.32-34).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 і витягу з цього реєстру, у ОСОБА_2 наявна заборгованість на загальну суму 118730,00 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням, 4000,00 грн; сума заборгованості за нарахованими процентами 114730,00 грн (а.с.35 - 37).

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ст.ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Зі змісту ст.ст.76 -79 ЦПК України випливає, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Положеннями ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст.8 цього Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позикодавцем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Частиною шостої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

На момент укладення Договору з Відповідачкою діяли умови визначені у правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal» (далі Правила).

Згідно з п.п.3.5, 3.6, 3.7 Правил Потенційний позичальник може отримати фінансовий кредит через Сайт Товариства з використанням ІТС.

Потенційний позичальник, що має намір отримати Фінансовий кредит, проходить реєстрацію на Сайті. Кожний наступний вхід в Особистий кабінет на Сайті відбувається з Використанням Логіну та паролю та із застосуванням електронного підпису для ідентифікації.

Потенційний позичальник на Сайті складає Електронну заявку, використовуючи форму для складання даного документа, яка розміщена в Особистому кабінеті та наведена у Додатку №3 до Правил та направляє її засобами ІТС Товариству.

Потенційний позичальник, що має намір отримати Фінансовий кредит, підтверджує достовірність заповнених контактних даних, що містяться у Електронній заявці, при підписанні Електронного договору Електронним підписом.

Відповідно до п.п.3.10, 3.11, 3.11.1 цих же Правил Підписання Електронного договору (що включає в себе Електронну заявку) є також підтвердження ознайомленням Позичальника з Правилами та прийняття їх умов у повному обсязі, а також надання згоди на обробку його персональних даних те передачі інформації до Бюро кредитних історій, визначеними цими правилами.

Підтвердженням згоди Позичальника на отримання Фінансового кредиту та укладення Договору фінансового кредиту є підписання Позичальником Акцепту оферти на отримання кредиту згідно Договору фінансового кредиту, форма якого наведена у Додатку №2 до Правил.

Для Електронних заявок з отриманням кредиту на Банківську платіжну картку обов`язковою умовою отримання Фінансового кредиту на Банковську платіжну картку є надання Товариству номеру такої картки та проходження процедури 3D Secure.

Розділом 5 Правил (п.5.1 - визначено порядок укладання Договору (зокрема як відбувається генерація електронного ключа і підписання ним заявки, оферти і акцепту, перерахування коштів Товариством Позичальнику, право і можливість Позичальника до моменту перерахування коштів відмовитися від кредиту або змінити умови кредитування).

Заявка-анкета на отримання кредиту №3281411, окрім анкетних даних ОСОБА_1 , відомостей про її паспорт, ІПН, місце проживання, соціальний статус і працевлаштування, також містить в собі відомості про банківську карту. Вказана картка емітована саме на ім`я Відповідачки. Стороною Відповідачки не надано доказів про те, що вказана банківська картка не належить Відповідачці, не наведено аргументів про те, яким чином вказана інформація могла опинитися у Позичальника якщо її не надала сама Позичальниця, чому після отримання кредитних грошових коштів на банківську картку (якщо картка належить саме ОСОБА_1 ), вони не повернуті Відповідачкою відправнику, якщо за її версію остання не укладала кредитного договору і, відповідно, не мала б їх отримувати.

Отже суд дійшов висновку, що ТОВ «Інфінанс» і Відповідачка уклали договір про надання фінансових послуг у формі електронного документу з електронними підписами сторін з використанням одноразового ідентифікатора, із запропонованими умовами договору Відповідачка ознайомилась і погодилась з ними.

Доказів або хоча доводів, які б ставили під обґрунтований сумнів щодо цього висновку, Відповідачкою не надані.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом пункту 1 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 отримала позику у визначеній в Договорі сумі. Остання у визначений строк не повернула суму позики і не сплатила проценти за користування нею.

В подальшому право вимоги до Відповідачки перейшло до Позивача на правомірних підставах.

На переконання суду наведений Позивачем розрахунок розміру заборгованості відповідає тим ставкам, що визначені умовами договору і факт того, що Позивач просив стягнути з Відповідачки меншу суму, не суперечить принципам диспозитивності, оскільки є його правом, яким він має розпоряджатися на власний розсуд.

Водночас сума кредиту, спосіб його надання/отримання, відсутність заставного майна, вказують на те, що вказаний кредит відповідає критеріям споживчого, відповідно, на нього розповсюджуються положення Закону України «Про споживче кредитування».

В цьому контексті суд вважає слушним посилання представника Відповідачки на рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 і його доводи про те, що умови договору в частині способу нарахування відсотків, не відповідають принципам справедливості, добросовісності і розумності.

Незважаючи на те, що за умовами Оферти і Акцепту строк дії договору встановлений на 3 роки, строк користування кредитом визначений у 20 днів. Пролонгація строку кредитування, за умовами Правил, можлива за умови сплати нарахованих процентів. Водночас окрімвідсоткової ставки, номінальної відсоткової ставки і максимальної відсоткової ставки, в тексті Оферти і Акцепту містяться також вказівки щодо загальної вартості кредиту у грошовому вираженні: 980,00 грн (при відсотковій ставці 1,225 %/день за умови належного виконання договору), 1400,00 грн (при використанні номінальної ставки 1,75%/день), 2800,00 грн (при максимальній відсотковій ставці 3,5 %/день, за умови належного виконання договору), тоді як інформації про орієнтовну вартість кредиту та графік погашення платежів, з якими б ознайомилася та зрозуміла позичальниця, у згаданих документах не вказані.

Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, при вирішенні спірних правовідносин колегія суддів зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem.

В постанові Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду від 14 травня 2022 року у справі №944/3046/20, суд виснував, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». Contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

У вже згаданому рішенні Конституційного Суд України у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №7-12/2013 суд зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому при стягненні заявленої Позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку кредитування та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.

Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, до стягнення з Відповідачки на користь нового кредитора підлягають 4000,00 грн тіла кредиту і 2800,00 грн відсотків (за максимальною ставкою - 3,5 %/день з огляду на неналежне викання договору) у загальній сумі 6800,00 грн, що дорівнює 10,6 % від заявленої суми позову.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви додана платіжна інструкція № від 19.04.2024, якою підтверджується сплата Позивачем судового збору в сумі 3028,00 грн, отже з Відповідачки на користь Позивача мала бути стягнена сума 302,07 грн за сплату судового збору.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч.ч.4 - 6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження заявленого Позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн, останній додав до позовної заяви такі документи: договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», платіжна інструкція № від 15.03.2024, заявка на надання юридичної допомоги №463 від 01.03.2024, витяг з акту №4 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених Відповідачкою її представник надав: договір №б/н/24 про надання професійної правничої допомоги від 14.05.2024, додаток №1 до згаданого Договору, платіжну інструкцію №48090268SB від 30.05.2024.

Кожна сторона не надала суду доказів необґрунтованості або неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу протилежної сторони, а наведені у їх заявах аргументи фактично зводяться до незгоди із заявленими розмірами витрат.

Отже з урахуванням пропорційності задоволених вимог з Відповідачки на користь Позивача підлягало б стягненню 2650,00 грн витрат на професійну допомогу, а з Позивача на користь Відповідачки - 8940,00 грн.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням положень п.3 ч.2, ч.10 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним зобов`язати Позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю Відповідачці, а саме 5969,93 грн (8940 - (2650 +320,07) = 5969,93.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР заборгованість за надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 від 03.10.2020 в сумі 6800,00 грн (шість тисяч вісімсот гривень 00 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000,00 грн; заборгованість за відсотками - 2800,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат понесених сторонами, в сумі 5969,93 грн (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 93 копійки).

Реквізити учасників справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», 01103, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ідентифікаційний код 44276926;

- відповідачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 02.09.2024.

Суддя Р.О. Губанов