Справа № 191/5432/23
Провадження № 6/191/1/24
У Х В А Л А

іменем України

15 січня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Вехник С.Л.

заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу у цивільній справі № 191/5432/23 таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що 07.12.2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ, яким присуджено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 04 грудня 2023 року. Відповідно до ст.173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу. За приписами частин 1,2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у випадку: 1) якщо його було видано помилково: 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою: 3) з інших причин, що виключають необхідність проведення виконавчих дій за таким виконавчим документом. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України право вимоги про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину належить тому із батьків, з ким безпосередньо проживає дитина. З акту про фактичне проживання, виданого головою квартального комітету №17 м. Синельникове 16.12.2023 року слідує, що з 08 грудня 2023 року за адресою : АДРЕСА_1 проживають троє людей : заявник - ОСОБА_1 , та двоє його дітей : донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , а мати дітей стягував - ОСОБА_2 мешкає за іншою адресою. Факт проживання його дітей разом з ним підтверджується під час обстеження, що засвідчують свідки. Тобто, обов`язок боржника відсутній повністю, оскільки діти мешкають разом з ним і знаходяться на його утриманні.

У зв`язку з цим, заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 07.12.2023 року у цивільній справі № 191/5432/23, яким з нього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП : НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 стягнуто аліменти на утримання двох дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 04 грудня 2023 року.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також пояснив, що стягувачка не подавала судовий наказ до виконання до відділу ДВС.

Стягувач в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі.

Суддя, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

07.12.2023 року Синельниківським міськрайонним судом був виданий судовий наказ у справі №191/5432/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей. Даним наказом стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 04 грудня 2023 року. Крім того, стягнутий судовий збір на користь держави в розмірі 268,40 грн.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.5 ст.183 Сімейного Кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Заявник, як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню посилається на ті обставини, що його двоє малолітніх дітей проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, а тому у нього відсутній обов`язок щодо їх утримання.

Так, в матеріалах справи міститься Акт голови квартального комітету №17 від 16.12.2023 року, згідно якого діти : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 проживають за адресою : АДРЕСА_1 , разом за батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з грудня 2023 року ( зі слів батька). Мати ОСОБА_2 зареєстрована за цією адресою, та на даний момент проживає за іншою адресою ( зі слів чоловіка).

Згідно Акту про фактичне проживання від 16.12.2023 року, виданого головою квартального комітету №17, за адресою : АДРЕСА_1 фактично проживають : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . діти проживають разом з батьком з 08.12.2023 року.

Однак, з матеріалів справи №191/5432/23 вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей 04.12.2023 року, а судовий наказ був виданий судом 07.12.2023 року. На день видачі судового наказу малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживали разом з матір`ю ОСОБА_2 . Тобто на день винесення судом судового наказу остання, відповідно до вимог ч.3 ст.181, ч.5 ст.183 Сімейного Кодексу України, мала законне право на стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох малолітніх дітей. Разом з тим, згідно Актів про фактичне проживання від 16.12.2023 року, малолітні діти почали проживати з батьком ОСОБА_1 з 08.12.2023 року, що відомо з його слів, тобто після винесення судом судового наказу. Тому посилання заявника на те, що у нього повністю відсутній обов`язок по утриманню дітей згідно судового наказу від 07.12.2023 року є безпідставними.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом, яким з нього стягнуто аліменти на утримання дітей.

Крім цього, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана матір`ю дітей про стягнення аліментів з батька відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відтак суд вважає, що немає правових підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів на підставі судового наказу. Крім того, судом встановлено, що стягувачка не пред`являла судовий наказ до виконання.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері для утримання дитини, може слугувати підставою для звернення батька до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Відтак, обставини, на які посилається заявник, як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового наказу. Крім того, судом встановлено, що стягувачка не пред`являла судовий наказ до виконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заявником невірно обраний спосіб захисту, в зв`язку із чим у задоволенні заяви належить відмовити.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Подібний за змістом висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19) та від 18 травня 2020 року у справі № 466/4044/17 (провадження № 61-40935св18).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі матеріали в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,431,432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання судового наказу у цивільній справі № 191/5432/23 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 19.01.2024 року.

Суддя Т. В. Прижигалінська