Справа № 592/1967/24
Провадження № 2-з/592/3/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі головуючого судді Онайка Р.А., за участі секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 21.02.2018 року в розмірі 5000,00 доларів США та 5000,00 євро, загальна сума в гривневому еквіваленті 391980,00 грн.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову.

Згідно заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 у сумі 391980 грн, які знаходяться на відкритих на ім`я відповідача рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, до розгляду справи по суті, обґрунтовуючи заяву неповерненням боргу у встановлені строки, забезпеченням позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Перевіривши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З зазначеного вбачається, обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У відповідності до ч.4 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Подаючи письмову заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 391980,00 грн, які знаходяться на відкритих на ім`я відповідача рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах, позивачка не зазначила яким чином невжиття вказаних заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики.

Зокрема, з позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається, що отримані грошові кошти були розміщені на банківських рахунках, а не перетворені в інше майно. Також зазначені заяви не містять відомостей про наявність на рахунках відповідача грошових коштів в зазначеному в заявах розмірі та про відсутність у відповідача майна, на яке у випадку задоволення позову може бути звернуте стягнення та за рахунок якого може бути забезпечений позов у менш обтяжливий для відповідача спосіб, оскільки у випадку відсутності достатньої суми коштів на рахунках позивач буде позбавлений обігових коштів взагалі.

Посилання заявниці на неодноразові вимоги повернення боргу та нехтування відповідачем такими вимогами не підтверджені, а ні доказами доданими до заяви про забезпечення позову, а ні доказами доданими до позовної заяви, більш того позовна заява містить вказівку на те, що вжиття заходів досудового врегулювання спору не здійснювалося.

Крім того, всупереч вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить відомостей на яких саме рахунках перебувають зазначені кошти та чи розміщені вони взагалі на рахунках відповідача, чи не відносяться вони до грошових коштів на які згідно ч.4 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту та докази зазначених обставин.

За таких обставин, зважаючи на викладене, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 06.02.2024.

Суддя Р.А. Онайко