Справа № 750/5897/21
Провадження № 2-з/750/36/24
У Х В А Л А

30 липня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді секретар Супруна О.П., Прохоренко А.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр впровадження інноваційних технологій «Цвіт» про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

31.05.2021 ТОВ «Центр впровадження інноваційних технологій «ЦВІТ» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідачок, в якому просить:

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3251 від 31.05.2018, укладений з ОСОБА_1 щодо продажу автомобіля «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2015, номер кузова НОМЕР_2 ;

- визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3252 від 31.05.2018, укладений з ОСОБА_1 щодо продажу автомобіля «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ;

- витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ТОВ «Центр впровадження інноваційних технологій «ЦВІТ» автомобіль «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_5 , рік випуску 2015, номер кузова НОМЕР_2 ;

- витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 автомобіль «Renault Dokker», номер кузова НОМЕР_4 , 2017 року випуску.

31.05.2021 автоматизованою системою документообігу суду в порядку, справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Требух Н.В.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Требух Н.В. від 10.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.09.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили прийнятого рішення по кримінальній справі № 750/3938/20.

21.03.2024 суддю Требух Н.В. звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.03.2024.

На підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.04.2024 справу прийнято до провадження судді Супруна О.П. та поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Центр впровадження інноваційних технологій «ЦВІТ» про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.06.2024 задоволено клопотання представника позивача; витребувано, у строк до 15.07.2024, у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях відомості про власників, дати реєстрації, перереєстрації, реєстраційні номери за період з 31.05.2018 по теперішній час транспортних засобів «Renault Dokker», рік випуску 2017, № кузова НОМЕР_4 , та «Toyota Land Cruiser», рік випуску 2015, номер кузова НОМЕР_2 ; відкладено судове засідання на 30.07.2024.

26.07.2024 ТОВ «Центр впровадження інноваційних технологій «ЦВІТ» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «Toyota Land Cruiser», рік випуску 2015, номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль «Renault Dokker», рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_4 , до набрання рішенням суду у справі № 750/5897/21 законної сили. У обґрунтування заяви вказує, що 14.06.2019 спірний автомобіль «Toyota Land Cruiser» було перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 14.06.2019 № 5693, а 14.03.2024 спірний автомобіль «Renault Dokker» перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 14.03.2024 № 10921. Уважає, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортні засоби може призвести до негативних наслідків, адже існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення у справі відбудеться фактичне розпорядження майном, яке є предметом спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2016 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23 констатував наступне: «У 2020 році Велика палата ВС окремо звернула увагу судів на необхідність враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови від 15.09.2020 у справі №753/22860/17). З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що процедура застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача є доволі складною в аспекті доведення. Саме тому позиція, викладена у свіжому рішенні ВС, може стати гарантією ефективного судового розгляду за умови належної перевірки добросовісності дій позивача. Так, у справі № 904/1934/23 Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, так і відчужити майно, яке перебуває у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. За таких обставин, у разі звернення з позовом про стягнення коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Зокрема, і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності».

Суд вважає, що також є очевидною можливість в будь-який момент відчужити спірні транспортні засоби «Toyota Land Cruiser» та «Renault Dokker».

Як убачається зі змісту позовної заяви, 31.05.2018 між ТОВ «Центр впровадження інноваційних технологій «ЦВІТ» в особі директора ОСОБА_5 , як Комітентом, та ТОВ «Автосіверброк», як Комісіонером, укладено договори комісії

№№ 3251, 3252, відповідно до умов яких комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснити в інтересах останнього угоду з продажу автотранспортних засобів «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2015, номер кузова НОМЕР_2 та «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_4 .

За договорами купівлі-продажу транспортного засобу № 3251 та № 3252 від 31.05.2018 вищевказані транспортні засоби відчужено покупцеві ОСОБА_1 (а.с. 24-25, 26-27).

Того ж дня, ОСОБА_2 складені видаткові накладні №№ ОС-1, ОС-2 відповідно до яких автомобілі «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , та «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_3 , передані у власність її матері ОСОБА_1

14.06.2019 на підставі договору купівлі-продажу № 5693, укладеного за посередницьких послуг ТОВ «Автосіверброк», автомобіль «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , передано у власність ОСОБА_2 та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_5 .

14.03.2024 автомобіль «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_4 , перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 10921.

Отже, на даний час власниками спірних транспортних засобів є відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам.

Таким чином, наведені у заяві доводи та матеріали позовної заяви дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортні засоби, може призвести до негативних наслідків для, адже існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення у справі відбудеться розпорядження транспортними засобами, яке є предметом спору.

При цьому, суд не знаходить передбачених положеннями статті 154 ЦПК України правових підстав для зустрічного забезпечення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 149 - 153, 157, 258-261, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр впровадження інноваційних технологій «Цвіт» про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак « НОМЕР_5 », рік випуску 2015, номер кузова НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Накласти арешт на автомобіль «Renault Dokker», державний номерний знак « НОМЕР_7 », рік випуску 2017, № кузова НОМЕР_4 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Копії ухвали направити сторонам до відома, а Деснянському відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Чернігівському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення, що не зупиняє її виконання.

Суддя