ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2176/24 Справа № 229/5762/23 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 229/5762/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

позивач Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 13 листопада 2023 року, яке ухвалено суддею Шевченко Л.В. у місті Дружківці Донецької області та повне судове рішення складено 17 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дружківської міської ради (далі - Управління), як отримувач державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю з 2009 року.

Склад сім?ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - особа з інвалідністю II групи, повнолітня недієздатна особа.

Згідно виписи із акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 AAB № 432221 від 31.03.2014, ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності з 01.04.2014 року загальне захворювання безстроково.

04.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. До заяви додано: ??довідка про склад сім?ї; ??виписка із акта огляду МСЕК 10 AAB № 432221. Призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи ОСОБА_2 здійснено на підставі виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААВ мо 432221. Інвалідність встановлена з 01.04.2014 довічно.

Рішенням № 1519 про призначення допомоги від 08.04.2014 року ОСОБА_2 призначено соціальну допомогу з 01.04.2014 в розмірі 949,00 грн. У зв?язку з підвищенням рівня прожиткового мінімуму, розмір допомоги після автоматичного перерахунку склав: з 01.09.2015 - 1074,00 грн; з 01.05.2016 - 1130,00 грн; з 01.12.2016 - 1247,00 грн; з 01.05.2017 - 1312,00 грн; з 01.10.2017 - 1452,00 грн ; з 01.12.2018 - 1497,00 грн ; з 01.07.2019 - 1564,00 грн; з 01.12.2019 - 1638,00 грн; з 01.07.2020 - 1712,00 грн; з 01.12.2020 - 1769,00 грн; з 01.07.2021 - 1854,00 грн; з 01.12.2021 - 1934,00 грн.

В грудні 2021 року Управлінню стало відомо, що, згідно рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року, ОСОБА_2 було визнано недієздатним та над ним призначено опікуна його матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, з моменту отримання рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року ОСОБА_1 не повідомила Управління про зміну обставин в її родині (зміна правового статусу її сина), а саме визнання її сина недієздатною особою та призначення її його опікуном.

Тобто, ОСОБА_2 , як недієздатна особа, самостійно не мав право отримувати виплати.

Згідно розпорядження начальника Управління від 23.12.2021 року № 453 розраховано переплату надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю 2 групи, які підлягають відшкодуванню за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в сумі 84864,00 грн.

Згідно розпорядження начальника Управління від 28.12.2021 року № 461 розраховано переплату надміру виплачених коштів одноразової грошової допомоги у зв?язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 (Постанова КМУ від 1 квітня 2020 року № 251), які підлягають відшкодуванню за період з 01.04.2020 по 30.04.2020 в сумі 1000,00 грн.

05.01.2022 ОСОБА_1 було отримано власноручно повідомлення Управління про погашення надміру виплаченої суми соціальної допомоги № вих.-0.216/70/22 від 05.01.2022 за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в розмірі 85864,00 грн.

Станом, на сьогоднішній день, сума надміру виплачених коштів в розмірі 85864, 00 грн. ОСОБА_1 не сплачена.

05.01.2022 ОСОБА_1 , опікун ОСОБА_2 , звернулась до Управління із заявою про продовження державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. До заяви додано: копія рішення суду про визнання фізичної особи ОСОБА_2 недієздатним, та призначення над ним опікуна ОСОБА_1 .

Рішенням Управління від 17.01.2022 ОСОБА_1 призначено допомогу на підопічного ОСОБА_2 з 01.01.2022 в розмірі 1934,00 грн. (1547,00 грн. + 386,00 грн. адресна допомога).

На даний час, надміру виплачені кошти за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в розмірі 85864,00 грн. відповідачкою Управлінню добровільно не повернуті, у зв`язку з чим позивач ставить питання про примусове стягнення зазначеної суми.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 13 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву на допомогу сина відповідачка ОСОБА_1 заповнювала сама, оскільки сину встановлено діагноз F20.0-, отже, вона була обізнана про обов?язок повідомляти Управління про зміну обставин, оскільки такі відомості впливають на визначення права на отримання грошової допомоги. При прийнятті рішення, судом не було застосовано положення ст.ст. 8,10 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», якими встановлено, що заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю I чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Отже, заяву про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яку визнано недієздатною, подає опікун та саме опікуну виплачується така допомога. Управління вважає, що саме неповідомлення відповідачною про обставини визнання її сина недієздатною особою є ознакою недобросовісності, а тому виплачені кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1215 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до Управління соціального захисту Дружківської міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. В цій заяві ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом, що він повідомлений про те, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги, зобов`язується повідомити про це орган соціального захисту населення, та про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї (арк. с. 15).

На підставі вищезазначеної заяви та поданих необхідних документів, зокрема, виписки із акта огляду МСЕК 10 ААВ № 432221, згідно якої ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності з 01.04.2014 довічно (арк. с. 14), та довідки про склад сім`ї № 205 від 07.04.2014 (арк. с. 13), останньому була призначена допомога з 01.04.2014 довічно в розмірі 949,00 грн, що підтверджується рішенням № 1519 про призначення допомоги від 08.04.2014 (арк. с. 16).

Після автоматичного перерахунку розмір допомоги склав: з 01.09.2015 - 1074,00 грн; з 01.05.2016 - 1130,00 грн; з 01.12.2016 - 1247,00 грн; з 01.05.2017 - 1312,00 грн; з 01.10.2017 - 1452,00 грн ; з 01.12.2018 - 1497,00 грн ; з 01.07.2019 - 1564,00 грн; з 01.12.2019 - 1638,00 грн; з 01.07.2020 - 1712,00 грн; з 01.12.2020 - 1769,00 грн; з 01.07.2021 - 1854,00 грн; з 01.12.2021 - 1934,00 грн, що підтверджується розпорядженнями на перерахунок державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам, і державної соціальної допомоги на догляд (арк. с. 17-19).

20.06.2017 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт Олексієво-Дружківка м. Дружківка Донецької області, визнано недієздатним. ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дружківка Донецької області, призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк. с. 10).

Розпорядженням начальника Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 23.12.2021 було знято з обліку о/с одержувача з 01 січня 2022 року у зв`язку з тим, що заявника ОСОБА_2 визнано недієздатним на підставі рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року (арк. с. 22).

23.12.2021 року розпорядженням начальника Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради № 453 припинено виплату державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю з 01.01.2022 р., у зв`язку з тим, що заявника ОСОБА_2 визнано недієздатним на підставі рішення Дружківського міського суду від 20.06.2017 року. Розраховано переплату надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю 2 групи, які підлягають відшкодуванню за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в сумі 84864,00 грн. (арк. с. 22).

Згідно розпорядження начальника Управління від 28.12.2021 року № 461 розраховано переплату надміру виплачених коштів одноразової грошової допомоги у зв?язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 (Постанова КМУ від 1 квітня 2020 року № 251), які підлягають відшкодуванню за період з 01.04.2020 р. по 30.04.2020 р. в сумі 1000,00 грн. 05.01.2022 р. (арк. с. 21).

05.01.2023 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про погашення надміру виплаченої суми соціальної допомоги за період з 01.08.2017 по 31.12.2019 в сумі 42889 грн, та з 01.01.2020 до 31.12.2021 в сумі 42975 грн (арк. с. 20).

05.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту Дружківської міської ради із заявою про подовження державної соціальної допомоги особі з інвалідністю 2 групи. В цій заяві відповідач засвідчила своїм підписом, що вона повідомлена про те, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги зобов`язується повідомити про це орган соціального захисту населення, та про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї (арк. с. 24).

Рішенням Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 17.01.2022 ОСОБА_1 призначено допомогу на підопічного ОСОБА_2 з 01.01.2022 в розмірі 1934,00 грн (арк. с. 25)

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що доводи позовної заяви, а також додані до неї докази не доводять протиправності поведінки ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем, передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі № 328/1056/19.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги» та доручення Кабінету Міністрів України від 20.01.2012 № 2781/0/1-12, з метою підвищення ефективності системи надання соціальної підтримки громадянам наказом Міністерства соціальної політики України 22.02.2012 № 96, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 березня 2012 за № 418/20731, затверджено форму Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, яка діяла до 03.06.2014 року. Відповідач подав заяву 04.04.2014.

Дана заява містить необхідні дані для призначення допомоги інвалідам 2 групи, із зазначенням, зокрема це первинне чи повторне звернення, рахунку для оплати, а також даних про те, що заявника повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг, він зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї його попереджено.

Відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 № 261 (далі Порядок), що діяв станом на дату подання заяви ОСОБА_2 , цей Порядок визначає умови призначення, надання і виплати: державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам; державної соціальної допомоги на догляд. Державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд призначається і виплачується: громадянам України, які постійно проживають на території України; іноземцям та особам без громадянства, які переселилися з інших держав на постійне проживання в Україну, та особам, що набули статусу біженця.

Пунктом 4 Порядку до одиноких осіб, що мають право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державну соціальну допомогу на догляд, належать громадяни, що не мають працездатних родичів, зобов`язаних за законом їх утримувати. Підтвердженням належності до цієї категорії є: інформація про відсутність працездатних родичів (незалежно від місця їх проживання), зобов`язаних за законом їх утримувати (зазначається у поданій заяві про призначення допомоги на догляд); довідка про склад сім`ї, видана уповноваженим органом за місцем проживання, у тому числі органом місцевого самоврядування.

Пункт 5 Порядку ( в редакції чинній станом на 02.04.2012, який діяв на час подання заяви про призначення допомоги) визначає, що право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (далі - соціальна допомога) мають особи, що одночасно відповідають таким умовам: 1) особи, які досягли віку 63 років і не мають права на пенсію відповідно до законодавства або визнані інвалідами в установленому порядку; 2) не одержують пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та допомогу, що призначається відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

Позивач у позовній заяві посилається на Порядок зі змінами, який набрав чинності 31.08.2017.

Згідно п.6 Порядку особам, які одержують пенсію по інвалідності, державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства (чи мають право на їх призначення), за бажанням замість зазначених виплат може бути призначена соціальна допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

Пунктами 7, 8 Порядку передбачено, що для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. Соціальна допомога встановлюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у такому розмірі, зокрема, 8 0 відсотків - інвалідам II групи.

Для призначення соціальної допомоги подаються такі документи: заява за формою, затвердженою наказом Мінпраці, при пред`явленні паспорта, трудової книжки та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера Єдиного державного реєстру фізичних осіб; декларація про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, за формою, затвердженою наказом Мінпраці від 22 липня 2003 року № 204; копія рішення про встановлення опіки (у разі визнання особи недієздатною); копія посвідчення біженця або тимчасової посвідки на постійне проживання; довідка про склад сім`ї, видана уповноваженим органом за місцем постійного проживання, у тому числі органом місцевого самоврядування.

Органи праці та соціального захисту населення у разі потреби додають до заяви витяг з акта огляду, одержаний ними від медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

У разі звернення за призначенням соціальної допомоги замість пенсії по інвалідності органи праці та соціального захисту населення додають до заяви витребувану від органів, які призначають пенсію, довідку - атестат про припинення виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності та витяг з акта огляду МСЕК (у цих випадках в архівних справах одержувачів пенсії залишається копія витягу з акта огляду МСЕК) ( пункт 10 Порядку).

Згідно пункту 11 Порядку соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою.

У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» або визнання МСЕК осіб інвалідами. Днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Пункт 12 Порядку визначає, що соціальна допомога призначається довічно особам, які досягли віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», а інвалідам - на весь час інвалідності, встановленої МСЕК.

З заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона є повторною.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що заява подавалася повторно, оскільки її син ОСОБА_3 до 2014 року отримував допомогу від держави у зв`язку з його хворобою. Коли ж 31.03.2014 після повторного огляду Міжрайонною психіатричною медико-соціальною комісією м. Слов`янська ОСОБА_4 було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, він знову звернувся до органу соціального захисту. Заяву на отримання допомоги вона заповнювала, оскільки сину встановлено діагноз F 20.0. Їй ніхто не роз`яснював щодо необхідності подання окремої заяви у разі визнання його недієздатності та встановлення опікунства. Гроші спочатку надходили поштою, а потім на банківську картку сина ОСОБА_3 . Вона почала отримувати кошти на свою картку лише з 2022 року, коли особисто подала заяву на призначення допомоги.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що заява про призначення соціальної допомоги і допомоги на догляд подається особою відповідно до органів, зазначених у пуктах 9 та 20 цього Порядку, за місцем постійного проживання. Заява про призначення соціальної допомоги та допомоги на догляд особі, яку визнано недієздатною, подається опікуном чи піклувальником за місцем їх постійного проживання. Документом, що засвідчує місце постійного проживання, є паспорт або довідка уповноваженого органу з місця проживання (реєстрації), у тому числі органу місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають копію тимчасової посвідки на постійне проживання. Орган, що призначає допомогу, перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про заявника паспортним даним та іншим документам, здійснює попередню правову оцінку змісту і належного оформлення поданих документів, засвідчує їх копії. Копії документів повинні бути скріплені підписом посадових осіб органу, що призначає допомогу, і печаткою цього органу. Орган, що призначає допомогу, видає заявнику (уповноваженій особі) розписку про прийняття заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийняття заяви.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанії дійшов вірного висновку, що органу соціального захисту (позивачу) нічого не заважало, а він навіть зобов`язаний був перевірити заяву ОСОБА_2 та встановити чи може він, маючи діагноз встановлений МСЕК, відповідати за своєчасність повідомлення позивача про зміну обставин, які можуть вплинути на подальшу виплату допомоги, чи за недостовірність даних.

Натомість позивачем Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради вказані дії не вчинено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів протиправності поведінки відповідачки ОСОБА_1 , а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було застосовано положення ст.ст. 8,10 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», якими встановлено, що заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю I чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання, та саме опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання, оскільки така допомога ОСОБА_1 була призначена з 01 січня 2022 року, а предметом позовних вимог є стягнення надміру виплаченої суми соціальної допомоги за період з 01.08.2017 по 31.12.2021 в розмірі 85864,00 грн, яку було призначено за особистою заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не його матері відповідачки ОСОБА_1 , й остання не брала на себе зобов?язання повідомляти Управління про зміни обстаивн, що можуть вплинути на призначення соціальної виплати.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення позивача Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 13 листопада 2023 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 07 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: