ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 2033/2-1685/11

провадження № 22ц/818/479/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року в складі судді Сілантьєвої Е.Є.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 031/14-С від 05 червня 2008 року у сумі 43 809,83 грн, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит`в особі Філії «Слобожанське РУ» Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» судовий збір у сумі 438,09 грн по 219,05 грн з кожного, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн по 60,00 грн з кожного.

Вказала, що про розгляд даної справи судом першої інстанції належним чином повідомлена не була, копію заочного рішення суду не отримувала, а про його існування дізналася лише 10 серпня 2022 року у зв`язку з відкриттям щодо неї виконавчого провадження.

Зазначила, що 20 вересня 2022 року вона звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про перегляд вказаного заочного рішення та за результатами постановлено ухвалу від 28 лютого 2023 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

В подальшому вона звернулася до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення суду, однак ухвалою від 24 жовтня 2023 року їй повернуто апеляційну скаргу як передчасно подану.

Просила поновити пропущений строк ОСОБА_2 для надання заяви про перегляд заочного рішення, переглянути заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова та скасувати його і призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

На вказану ухвалу судді Дмитренко С.В. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та призначити справу до розгляду у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не врахував того, що оскаржувана ухвалу судді позбавляє її права на звернення до суду, адже Харківським апеляційним судом встановлено передчасність подання апеляційної скарги та необхідність звернення саме до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. В даному випадку, преюдиційним фактом буде саме необхідність звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, що встановлено в ухвалі Харківського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» від 27 грудня 2023 року про заміну сторони її правонаступником не розглядається, оскільки ухвалою Фрунзенського районного суду м Харкова 21 листопада 2023 року його вже замінено у виконавчому провадженні по цій цивільній справі на підставі договору відступлення права вимоги від 25 травня 2018 року. Ухвала суду першої інстанції є чинною.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 06 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її представника. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 вже зверталася з заявою про перегляд заочного рішення, є судове рішення, за яким її заяву розглянуто по суті, судове рішення набрало законної сили, підстав для постановлення повторної ухвали не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року у справі № 2-1685/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 031/14-С від 05 червня 2008 року у сумі 43 809,83 грн, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» судовий збір у сумі 438,09 грн по 219,05 грн з кожного, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн по 60,00 грн з кожного (а.с.29-32).

Як вбачається з розпорядження голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2023 року поновлено строк на звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення. Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Чуба С.В. про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року - залишено без задоволення; роз`яснено заявнику, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (а.с.168).

Із розпорядження голови Верховного Суду від 17 листопада 2022 року № 65 вбачається, що відновлено територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова з 23 листопада 2022 року.

У червні 2023 року ОСОБА_2 через свого представника до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року (а.с.6-11).

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року матеріали цивільної справи №2-1685/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ « Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто до Фрунзенського районного суду м. Харкова для вирішення питання про відновлення втраченого провадження, після вирішення цього питання справа підлягає поверненню до Харківського апеляційного суду (а.с.23).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2023 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2033/2-1685/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині роздрукованих документів та ухвалених судових рішень з автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», а також в частині заочного рішення від 08 листопада 2011 року, яким вирішено: позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит»(п/р № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ філії 06717756, МФО 350697) заборгованість за кредитним договором № 031/14-С від 05 червня 2008 року у сумі 43 809,83 грн; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» (п/р № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ філії 06717756, МФО 350697) судовий збір у сумі 438,09 грн, по 219,05 грн з кожного, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн, по 60,00 грн з кожного (а.с.57-58).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Чуб С.В. на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - повернуто апелянту, справу повернуто до Фрунзенського районного суду м. Харкова (а.с.109-110).

У вказаній ухвалі суду апеляційної інстанції вказано, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 із заявою про перегляд оскаржуваного заочного рішення до районного суду не зверталася і вказане заочне рішення судом першої інстанції відповідно до вимог статті 287 ЦПК України не переглядалося. За таких обставин, подача ОСОБА_2 апеляційної скарги на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року до вирішення питання про перегляд заочного рішення судом першої інстанції є передчасною.

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 через свого представника до суду першої інстанції подала заяву про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні по цивільній справі № 2033/2-1685/11 задоволено, замінено стягувача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» у виконавчому провадженні по цивільній справі № 2033/2-1685/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ «Акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 031/14-С від 05 червня 2008 року (а.с.195-200).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку. Виходячи з конструкції частини першої статті 6 Конвенції, можна зробити висновок, що в ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом.

Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перешкод чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland, заява № 28249/95) ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, як він уже постановляв у багатьох випадках, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, це положення, яке містить у собі «право на суд», з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (див. рішення Суду «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 січня 1975 року, серія A, N 18, с. 18, п. 34 (у кінці) та 35 - 36; і «Z та інші проти Сполученого Королівства» (Z and Others v. the United Kingdom) (GC) N 29392/95 ECHR 2001-..., п. 91-93)» (пункт 52).

У рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) ЄСПЛ також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» ((Bellet v. France)) від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) від 28 жовтня 1998 року).

Право на отримання судового захисту означає, що суб`єкт має право звернутися до суду та матиме право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Можливість реалізувати вказані права повинна бути забезпечена кожній особі без будь-яких дискримінаційних перепон чи занадто формалізованих ускладнень.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ЦПК України встановлює особливий порядок оскарження заочного рішення відповідачем.

Частиною 1 статті 224 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення заочного рішення) передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (частина 1 статті 228 ЦПК України).

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частини 3,4 статті 231 ЦПК України).

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом (частини 2, 3 статті 232 ЦПК України).

Аналогічне викладене в частині першої статті 284 ЦПК України в чинній редакції, зокрема заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Частинами другою та третьою статті 288 ЦПК України передбачено, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який ухвалив заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Матеріали справи свідчать про те, що в даній справі 08 листопада 2011 року ухвалено заочне рішення, в резолютивній частині якого також вказано про те, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Тобто заявниці було роз`яснено порядок оскарження заочного рішення.

21 вересня 2022 року ОСОБА_2 через свого представника подала до Октябрського районного суду м. Полтави заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2023 року поновлено строк на звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення. Заяву про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року - залишено без задоволення; роз`яснено заявниці, що відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, подавши заяву про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року, яку ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2023 року залишено без задоволення, ОСОБА_2 дотримано встановлений особливий порядку оскарження заочного рішення, встановленого законом для відповідача.

Повторне звернення ОСОБА_2 до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Враховуючи ту обставину, що ЦПК України не містить положення щодо відмови у відкритті провадження у справі за повторною заявою про перегляд заочного рішення з підстав, що таку заяву було подано та розглянуто судом, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано вважав, що в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону (заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини).

Таким чином, повторна заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення не може бути повторно прийнята та розглянута місцевим судом, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Аргументи ОСОБА_2 про те, що оскаржувана ухвала судді позбавляє її права на звернення до суду, адже Харківським апеляційним судом було встановлено передчасність подання апеляційної скарги та необхідність звернення саме до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, є неспроможними, так як вона не позбавлена права оскаржити заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова в установленому процесуальним законом порядку. Крім того слід зазначити, що копію ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2023 року ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції при постановленні попередньої ухвали не надавала.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 07 лютого 2024 року.