Справа №932/6302/24
Провадження №2-з/932/67/24
У Х В А Л А

04 вересня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Дубовик К.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2024 року позивач звернувся із зазначим позовом в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються до 1/8 частини від заробітку, але не менше 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

03 вересня 2024 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов про зменшення розміру аліментів шляхом зупинення виконавчого провадження про примусове стягнення із нього аліментів за наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2024 року.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що ним подано позовну заяву про зменшення розміру аліментів, посилається при цьому на статті 149,150 ЦПК України.

Заслухавши думку позивача, дослідивши заяву та долучені документи, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, з таких підстав.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 6, 10 ч. 1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто, вищевказана норма закону передбачає зупинення стягнення на підставі виконавчого документа лише у разі оскарження виконавчого документа в судовому порядку.

Законодавець чітко встановлює процесуальний порядок звернення до суду про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зокрема зазначає про необхідність звернутися до суду саме із заявою, сторонами якої будуть боржник та стягувач, а не з відповідним позовом в порядку позовного провадження.

Крім того, відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Тобто, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, оскільки невиконання такого судового рішення або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, про зупинення виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів на дитину, не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, тобто звільняє позивача від сплати аліментів, що у свою чергу призведе до порушення права дитини на належне утримання та гарантовані державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Окрім того, із поданої заяви вбачається, що позивач у своїй заяві не навів тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання за виконавчим листом про стягнення аліментів, які є періодичними платежами, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 260-261, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 09.09.2024.

Суддя В.І. Цитульський