ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7671/24 Справа № 235/1349/24 Суддя у 1-й інстанції - Назаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Мотуз Олександр Володимирович на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2024 року, ухваленого суддею Назаренко Г.В. у м.Покровськ Донецької області, повний текст судового рішення складено 13 червня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У лютому 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., через систему «Електронний суд» звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПрАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 29 січня 1993 року по 26 травня 1997 року працював на шахті «Красноармійська-Західна №1 «ВО «Красноармійськвугілля», правонаступником якої є ПрАТ «ШУ «Покровське», звільнений за станом здоров`я.

Під час роботи на підприємстві відповідача набув хронічного професійного захворювання хронічний вертеброгенний п/хрестовий радикуліт з лівостороннім м`язово-тонічним синдромом, про що складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 09.04.1996.

Причини виникнення професійного захворювання обумовлені переважною напругою м`язів тулуба та нижніх кінцівок за участю м`язів плечового поясу при виконанні функціональних обов`язків/змінених задач з підйомом і переміщенням вручну періодично вантажів вагою більше ніж в два рази, які перевищують гранично допустимий для чоловіків.

Згідно з довідкою МСЕК від 23.05.2003 йому повторно безстроково визначено 70% втрати професійної працездатності та встановлено 2 групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково.

Він має постійні скарги на стан свого здоров`я, вимушений проходити лікування.

У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного профзахворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося та позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

Факт моральних страждань вважає очевидним та таким, що не потребує доказування іншими способами. На його думку, відповідачем йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, в розмірі 245 000 грн (а.с.1-5).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (м. Покровськ Донецької області, площа Незалежності, будинок 1 А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 3 000 (три тисячі) гривень без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в дохід держави судовий збір в розмірі 23 (двадцяти трьох) гривень 91 копійки.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити оскаржуване судове рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог, тобто до 245 000 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає критеріям ст. 23 ЦК України, не є співмірним завданій позивачу моральній шкоді, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та є надто заниженим. Вказує, що суд не врахував той факт, що позивачу безстроково встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності, а також вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, незворотність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 245 000 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача адвокат Льовов А.Л., просить частково задовольнити апеляційну скаргу адвоката Мотуза О.В. Рішення суду першої інстанції змінити, тягнути з підприємства відповідача на користь позивача 35 500 грн. моральної шкоди з утриманням з цієї суми податків та зборів та інших обов`язкових платежів. Зазначає, що судом застосовано закон, що не підягає застосуванню ст.237-1 КЗпПП України та не застосовано закон, який підлягав застосуванню ст.440-1 ЦК УРСР, не враховано правові позиції викладені Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 по справі №6-24цс15 та від 31 травня 2017 року по справі №6-104цс17, що суд має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, визначена судом сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості та іншим обставинам, що мають значення для справи.

Представником відповідача ОСОБА_3 06.08.2024 через «Електронний суд» була подана заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 11:40 годин 11 вересня 2024 року в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів.

В призначений час представник відповідача ОСОБА_3 на відеоконференцзв`язок щ судом апеляційної інстанції не вийшов.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_4 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила змінити рішення суду першої інстанції до заявлених у позові вимог, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач працював у ВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна №1» ВП «Красноармійськвугілля», правонаступником якої є ПрАТ «ШУ «Покровське», прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, слюсарем-ремонтником 5 розряду поверхні з 29.01.1993 по 26.05.1997, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.7-9).

Як зазначено в акті розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 9 квітня 1996 року комісією, складеною на шахті «Красноармійська-Західна №1», ОСОБА_1 встановлено остаточний діагноз: хронічний вертеброгенний п/кресцовий радикуліт з лівостороннім м`язово-тонічним синдромом. Причина професійного захворювання фізичні перевантаження, обумовлені переважно напруженням м`язів тулуба й нижніх кінцівок за участю м`язів плечового поясу при виконанні вищевказаних функціональних обов`язків/змінних завдань з підйомом та переміщенням вручну періодично вантажу, вагою більше ніж в два рази перевищуючих гранично-допустимий для чоловіків. За даними атестації потужність зовнішньої роботи: за участю нижніх кінцівок та тулубу більш 90 вт 92% робочої зміни, за участю нижніх кінцівок більше 45 вт. Величина статичного навантаження за участю мускулатури тулуба та ніг більше 260 000 /т/с 97% робочої зміни. За ступенем енергозатрат робоче місце відноситься до 4 категорії важкості по ГКТ № 4137 до 3 класу 3 ступеня важких та небезпечних умов праці (а.с.10-12).

Згідно з довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби у додаткових видах допомоги серія 2-18 № 023046 від 23.04.1996 ОСОБА_1 вперше було встановлено 50% втрати професійної працездатності з 23.04.1996 по 23.04.1997 (а.с.109, 111, 112).

Згідно з довідкою МСЕК серія МСЕ № 023046 від 23.04.1996 ОСОБА_1 вперше встановлено 3 групу інвалідності за професійним захворюванням до 23.04.1997 (а.с.108, 113, 114).

Згідно з довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 2-18 № 029435 від 23.05.2003 ОСОБА_1 повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності з 23.05.2003 безстроково, визначена потреба у санаторно-курортному, медикаментозному лікуванні (а.с.13).

Згідно з довідкою МСЕК серія МСЕ №287524 від 23.05.2003 ОСОБА_1 повторно встановлено 2 групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково, рекомендовано ДН у невропатолога (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався п.11 Правил із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №71 від 08.02.94, № 492 від 18.07.94 (станом на 01.01.1996)й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обов`язків з вини відповідача.

При цьому, при визначені розміру моральної шкоди, суд першої інстанції керувався Постановою Верховної Ради «Про порядок введення в дію статей 10, 33, 34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» від 20.02.1996 №49/96-ВР, яким встановлено з 1 березня 1996 року мінімальну заробітну плату у розмірі 1 мільйон 500 тисяч карбованців (15 грн), визначив розмір відшкодування моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем позивачеві - 3000 грн, відповідно розрахунку (200 мінімальних розмірів заробітної плати х 15 грн).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з роботодавця на користь позивача моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві, проте не може погодитись з розрахунком розміру моральної шкоди, яку застосув суд першої інстанції, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності, як у зв`язку з професійним захворюванням-23.04.1996 р, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції станом на 01.01.1996 рік.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року, ухвалених за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, в редакції, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду).

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 12 червня 2024 року (час розгляду справи) становить 8 000,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 40 000,00 грн., а максимальний 1 600 000,00 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням, отриманим, зокрема і під час роботи на підприємстві відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність, первинно 50% (23.04.1996), в подальшому з 23.05.2003 ОСОБА_1 повторно встановлено 70% втрати професійної працездатності з встановленням 2-ї групи інвалідності, безстроково.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням він втратив роботу, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р.(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач первинно втратив 50% професійної працездатності (23.04.1996) та в подальшому з 23.05.2003 позивачу безстроково визначено 70% втрати професійної працездатності і встановлена 2 група інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача 3 роки 10 місяців 3 дні, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 3000 грн. до 100 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 100 000 грн.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 23,91 грн. до 1000 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) за подачу апеляційної скарги на рішення суду з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Мотуз Олександр Володимирович задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2024 року в частинірозміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 з 3 000 (трьох тисяч гривень) грн. до 100 000 (ста тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши розмір судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави з 23,91 грн. до 1000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1500 грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: