Провадження №2/389/226/23
Рішення

(заочне)

іменем України

04 вересня 2024 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

АТ «Юнекс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №0.180.0222.1 від 04.02.2022, укладеного між AT «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 46 022 грн 23 коп, терміном до 04.02.2023, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , випущеної AT КБ «Приват Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29,99% річних. Кредитний договір був підписаний цифровим власноручним підписом відповідно до Правил (договірних умов) надання споживчого кредиту від 14.07.2021. Підписання Кредитного договору цифровим власноручним підписом є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами такого, Правилами надання споживчого кредиту AT «Юнекс Банк» від 14.07.2021, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.09.2021, з яким вона ознайомилася перед підписанням та отриманням кредиту. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.06.2022 має заборгованість в розмірі 38 871 грн 97 коп, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 30 000 грн та заборгованості за процентами в розмірі 8 871 грн 97 коп. Оскільки відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №0.180.0222.1 від 04.02.2022 в сумі 38 871 грн 97 копта судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі,в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала.

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Юнекс Банк» з Анкетою-заявою, підписанням якої підтвердила, що ознайомилася і погодилася з публічною пропозицією банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб/Правилами надання споживчих кредитів банку, з умовами та правилами надання банківських послуг, тобто акцептувала та приєдналася до Публічної пропозиції позивача на укладення договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилами.

Надалі, 04.02.2022 між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0.180.0222.1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 000 грн строком до 04.02.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 29,99% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1 497 грн, цільове використання споживчі потреби.

ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалася повернуті отримані кредитні кошти, сплатити комісію, нараховані відсотки за користування кредитом та інші платежі в порядку, строки та на умовах, передбачених договором.

Кредитний договір підписаний цифровим підписом позичальниці та кваліфікованим електронним підписом представника банку. Підписанням цього договору ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на приєднання до Правил надання споживчого кредиту AT «Юнекс Банк», що оприлюднені на офіційному сайті банку за електронною адресою: www.unexbank.ua, з якими вона попередньо ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє та положення яких неухильно зобов`язується дотримуватися.

Відповідно до Преамбули Правил (договірні умови) надання споживчих кредитів AT «Юнекс Банк» Акцептування Позичальником даної публічної пропозиції здійснюється шляхом укладання Кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилами, за адресами місцезнаходження підрозділів клієнтського обслуговування Банку, перелік яких оприлюднений на офіційному сайті Банку.

Преамбулою Правил передбачено, що Правила та всі додатки до них, Кредитний договір та всі додатки до нього, вважаються його невід`ємною частиною та разом складають Кредитний договір як єдиний документ.

Відповідно до акцепту про використання факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця за допомогою засобів електронного або іншого копіювання при підписанні Кредитодавцем Паспорту споживчого кредиту від 04.02.2022 ОСОБА_2 підтвердила свою беззаперечну згоду на використання факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця, що відтворені засобами електронного або іншого копіювання, зразки яких містяться в Правилах, для підписання від імені Кредитодавця Паспорту споживчого кредиту.

Підписавши 04.02.2022 кредитний договір №0.180.0222.1, паспорт споживчого кредиту та Анкету-заяву, ОСОБА_2 погодилася з умовами кредитування.

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів в сумі 30 000 грн підтверджується платіжною інструкцією банку №6991 від 04.02.2022 та повідомленням сервісу онлайн платежів IPAY.ua (ТОВ «Унівесральні платіжні рішення» №3389_45.

Відповідно до наданого суду розрахунку станом на 01.06.2022 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №0.180.0222.1 від 04.02.2022 становить 38 871 грн 97 коп, а саме: за кредитом 30 000 грн; за відсотками 2 883 грн 97 коп; за комісією 5 988 грн.

Доказів того, що відповідачка здійснила оплату заборгованості, матеріали справи не містять.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Оскільки ОСОБА_2 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, тому укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як слідує з матеріалів справи, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідачка погодилася з вказаними умовами договору та розмірами відсоткових ставок за користування кредитними коштами, тому зобов`язана виконувати договір в повному обсязі.

Взяті на себе зобов`язання за договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу за кредитом в розмірі 30 000 грн та заборгованості по процентам в розмірі 2 883 грн 97 коп за період з 04.02.2022 до 01.06.2022 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором вбачається, що за період з 04.02.2022 до 01.06.2022 банком відповідачці нараховувалася комісія за обслуговування кредиту в сумі 5 988 грн, яку позивач в позовних вимогах включив до суми заборгованості по процентам.

Разом з тим, з 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

За додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності) сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.

Так, в підписаних сторонами кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту зазначено, що за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 1 497 грн.

Водночас, з матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з обслуговуванням. Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №727/5461/23.

Виходячи з наведеного, вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в розмірі 5 988 грн задоволенню не підлягають.

Таким чином, щомісячне списання комісії за обслуговування кредиту за нікчемною умовою кредитного договору на загальну суму 5 988 грн (за період з 04.02.2022 до 01.06.2022) підлягає відніманню із загальної заборгованості.

З огляду на викладене, оскільки відповідачка не виконала свій обов`язок та у неї утворилася кредитна заборгованість, однак умови кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, а відповідачці нарахована комісія за ці послуги в загальному розмірі 5 988 грн, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача різниці, яка утворилася, а саме заборгованості в сумі 32 883 грн 97 коп, з яких:30 000 грн заборгованість за кредитом, 2 883 грн 97 коп заборгованість по процентам.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 1 260 грн. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: договір про надання АТ «Юнекс Банк» правової допомоги фізичною особою підприємцем адвокатом Руденком К.В. №04/04/2023-1 від 04.04.2023; додатковий договір №1 до Договору про надання правової допомоги 04/04/2023-1 від 04.04.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Руденка К.В. серії ПТ №2412 від 23.10.2018; акт №20 від 18.04.2023 про надання правової допомоги до додаткового договору №1 до договору про надання правової допомоги 04/04/2023-1 від 04.04.2023 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних фізичною особою-підприємцем адвокатом Руденком К.В.; платіжна інструкція №89 про сплату АТ «Юнекс Банк» фізичній особі-підприємцю адвокату Руденку К.В. грошових коштів у розмірі 1 260 грн згідно з договором про надання правової допомоги 04/04/2023-1 від 04.04.2023, акту №20 від 18.04.2023 за позов до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, враховуючи, що відповідачкою не подано суду клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 1 260 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 065 грн 96 коп.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 270 грн 66 коп, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.3, 6, 207, 509, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, ст.133, 137, 141, 263-265, 273, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» заборгованість за кредитним договором №0.180.0222.1 від 04.02.2022 в розмірі 32 883 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят три) грн 97 коп, з яких:30 000 грн заборгованість за кредитом, 2 883 грн 97 коп заборгованість за процентами.

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 5 988 грн, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 065 (одна тисяча шістдесят п`ять) грн 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 66 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Акціонерне товариство «Юнекс Банк», місце знаходження: вул.Васильківська,14, м.Київ, 03040, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20023569.

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва