Справа № 2-4450/09
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Сергія Івановича в частині скасування записів про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник стягувача - ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Сергія Івановича в частині скасування записів про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначивши, що 10 грудня 2013 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП 41127060 було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1

03 грудня 2014 року за цим виконавчим документом було повернуто виконавчий документ стягувачеві за п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за фізичною особою - ОСОБА_1 обліковується запис про обтяження 4139141 від 30.12.2013р., накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП41127060, виданий 10.12.2013, видавник: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Також у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно ОСОБА_1 обліковуються записи про арешт нерухомого майна:

-від 05.03.2009 за №8520948, Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, В9-441 від 05.03.2009, Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно Власник: ОСОБА_1 Заявник: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції;

-від 04.02.2010 за №9485887, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження В9-1014 від 02.02.2010, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 , обтяжувач: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Наразі ці виконавчі провадження завершені.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Омельченко Г.Г. було направлено в адресу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі адвокатський запит з вимогою надати докази вчинення виконавчих дії із зняття арешту на рухоме та нерухоме майно за виконавчими провадженнями ВП 41127060, 39-441 від 05.03.2009, В9-1014 від 02.02.2010 відносно боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

28 червня 2024 року було отримано відповідь, вих.№51652 від 04.06.2024р, за підписом начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Шевченка С.І. згідно якої за ВП №4112706 з примусового виконання судового наказу №2н-442/2009 Амур-Нижньодніпровського районного суду у Дніпропетровська про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКБ «Золоті ворота» боргу в сумі 15921,25 грн. органом виконавчої служби 03.12.2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

ЗЛ №11706535 з примусового виконання виконавчого листа №2-2243 від 03.03.2009 Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 26299,70 грн. органом виконавчої служби 05.11.2013 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

ВП №17132084 з примусового виконання виконавчого листа №2-4450 від 27.01.2010 Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АКБ «Золоті ворота» боргу в сумі 380325,69 грн. органом виконавчої служби 05.11.2013 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

При цьому органом державної виконавчої служби не було виконано вимоги ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 03.12.2014 р.) і відмовлено у знятті арештів з нерухомого майна ОСОБА_1 .

У зв`язку з викладеним заявник просила суд визнати протиправною бездіяльність начальника Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевченка Сергія Івановича щодо відмови у знятті арештів з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладених у виконавчих провадженнях ВП №4112706, ВП №11706535, ВП 17132084. Зобов`язати начальника Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевченка Сергія Івановича зняти арешти з нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зобов`язати начальника Амур-Нижньодніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шевченка Сергія Івановича вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію обтяжень: реєстраційний номер обтяження: 8520948, зареєстровано: 05.03.2009 підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, В9-441, 05.03.2009, Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ; реєстраційний номер обтяження: 9485887, зареєстровано: 04.02.2010, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, В9-1014, 02.02.2010, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; запису про обтяження: 4139141 (спеціальний розділ) від 30.12.2013, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП41127060, виданий 10.12.2013, видавник: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Представник органу державної виконавчої служби до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Згідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до матеріалів скарги, перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , РІЮКПП: НОМЕР_1 , а саме:

-ВП№4112706 з примусового виконання судового наказу №2н-442/2009 Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» боргу в сумі - 15921,25 грн. В рамках виконавчого провадження керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно належне боржникові. Відповідний запис внесено до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєструправ власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В ході проведення виконавчих дій в результаті вжитих виконавцем заходів у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 03.12.2014 керуючись, п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону який діяв на той момент) винесено постанову про повернення" виконавчого документа стягувачеві.

-ВП№ 11706535 з примусового виконання виконавчого листа №2-2243 від 03.03.2009 Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі - 26299,70 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2009 року відповідно до Закону, який на той момент накладено арешт на все майно належне боржникові. 05.11.2013 керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

-ВП№ 17132084 з примусового виконання виконавчого листа №2-4450 від 27.01.2010 Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь АКБ «Золоті Ворота» боргу в сумі - 380325,69 гри. У редакції Закону який діяв на той момент постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2010 накладено арешт на все майно боржника. Відповідний запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що майно на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє і вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тому керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону «України «Про виконавче провадження» 05.11.2013 виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до положень ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню передбачені як Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII), так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України№ 512/5від 02.04.2012 (з подальшими змінами та доповненнями).

Згідно з п. 7 ч. 3ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Відповідно до п. 2 частини 7Закону № 1404-VIIIу разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника то у відповідності до Закону № 1404-VIIIрозшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ст. 56 Закону № 1404-VIIIарешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно боржника, виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини 3 та 4статті 56 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 3 частини 3статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника та сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2020 у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2018 у справі № 910/8019/15-г зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника,у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

Наведене узгоджується з правовими нормами викладеними у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.03.2020 у справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) в якій зазначено, що «згідно зіст. 49 Закону України «Про виконавче провадження`повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказував, що державний виконавець, повернувши виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні № 45072791, фактично закінчив виконавче провадження, однак не зняв арешт як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження».

Однак, діючим законодавством не передбачено право та обов`язок виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та безрезультатністю заходів щодо розшуку такого майна, здійснених виконавцем відповідно до цього Закону. Крім того, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є ОСОБА_1 .

Зазначена правова позиція також узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 263/1468/17.

Крім цього, арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню. У разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є завершеним. Лише факт такого повернення, зокрема через відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, не є підставою для зняття арешту з майна та коштів. Стягувач може повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Тоді як за заявою боржника суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України (Постанова ВС від 20.06.2024 у справі № 333/395/22, провадження № 61-9753св23).

Установивши, що матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду, добровільного погашення боржником боргу або відсутності майнових претензій з боку стягувача до боржника, а також недоведеність скаржником та її представником наявності порушень з боку виконавчої служби щодо незняття арешту з майна боржника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Крім того, частинами 3-5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про арешт) передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Вивчивши матеріали скарги, заявником не зазначені докази порушення державним виконавцем порядку накладення арешту, встановленого Законом України «Про виконавче провадження» в рамках виконання вищевказаного рішення суду.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з відсутністю витрат, пов`язаних з розглядом справи у місцевому загальному суді, їх розподіл відповідно до ст. 141, 452 ЦПК України не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,81,258,259,260, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Сергія Івановича в частині скасування записів про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Руденко