Справа № 465/1547/24 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1595/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРРА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивача 183 924 грн. 49 коп. заборгованості за Договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 від 25.09.2019 року (в подальшому «Кредитний договір»), а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 25.09.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено вищезгаданий Кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5 000 грн., який в подальшому було збільшено до 120 000 грн. під процентну ставку у розмірі 55 % річних.

25.01.2023 року АТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 237 передав ТОВ «Верра Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі - і до ОСОБА_2 , на підставі чого новим кредитором у вказаних правовідносинах є ТОВ «Верра Фінанс» у якого виникло право вимоги по поверненню кредиту до відповідачки, заборгованість у якої станом на 06.02.2024 року становить 183 924 грн. 49 коп., з яких: 115 723 грн. заборгованість за основним боргом, а 68 200 грн. 81 коп. заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, які позивач і просить стягнути з відповідачки (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням вищезгаданий позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0 від 25.09.2019 року в загальному розмірі 183 924 грн. 49 коп. та 3 028 гривень сплаченого при подані позовної заяви судового збору, а всього разом 186 952 грн. 49 коп. (а.с. 131-142).

Вищезгадане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що вона «заперечувала позовні вимоги суду 1-ї інстанції, що кошти, про які йде мова в позовній заяві не отримувала в обсязі вказаному в ній, умови кредитного договору на які посилається Позивач не підписувала», а «Позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що саме Відповідач ОСОБА_1 , а не інша особа, отримувала кошти про які йде мова в позові».

Також вважає, що позивач не надав жодного первинного документу на підтвердження розміру заборгованості відповідачки (як позивальника), так само, як не надав належного розрахунку заборгованості.

Крім цього, вважає, що позивачем розрахунок процентів здійснено необґрунтовано, а сам Кредитний договір містить недійсні умови в частині сплати комісії (а.с. 149-164).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою (отримана сторонами 29-30.05.2024 року; а.с. 172-174), запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 170-171).

Клопотань від сторін про апеляційний розгляд справи з повідомленням учасників справи не поступало, однак 26.07.2024 року (через майже два місяці після отримання апелянтом вищезгаданої ухвали Львівського апеляційного суду від 27 травня 2024 року про відкриття апеляційного провадження) до суду поступило клопотання представника апелянта з проханням «відкласти судове засідання … у зв`язку з зайнятістю представника апелянта … у іншому судовому засіданні» (а.с. 176) без долучення до цього клопотання доказів про наведені у ньому обставини та (як вже зазначалося) без клопотань про апеляційний розгляд справи з повідомленням апелянта і її представника.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів не вбачає правових підстав для відкладення апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви долучено:

- анкету-заяву на надання споживчого кредиту (а.с. 10);

- Договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 від 25.09.2019 року (а.с. 11-12);

- Паспорт споживчого кредиту Інформаційний лист (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) (а.с. 13);

- фотокопії паспорта відповідачки та її Картки фізичної особи- платника податків (а.с. 14-15).

Всі вищезазначені документи підписані або їх копії засвідчені 25.09.2019 року особисто ОСОБА_1 (відповідачкою/апелянтом) та засвідчені позивачем, як такі, що відповідають оригіналу.

Доводи поданого відповідачкою до суду першої інстанції Відзиву на позовну заяву не містять заперечень стосовно того, що підписи на вищезгаданих документах від імені ОСОБА_1 здійснені не нею особисто, а іншою особою, а також клопотань про витребування у позивача оригіналів згаданих документів та призначення почеркознавчих експертиз цих документів.

За наведених обставин колегія суддів вважає доведеним той факт, що вищезгадані документи підписувались особисто відповідачкою (апелянтом), оскільки останньою належними та допустимими доказами дане твердження позивача не спростовано.

Більше того. Вищезгаданий Відзив відповідачки на позовну заяву містить клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності (а.с. 120), що можливе лише за обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Позову (або зустрічного позову) про визнання вищезгаданого Договору про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 від 25.09.2019 року (або окремих його положень) ОСОБА_1 до суду не подавала (докази про таке у матеріалах справи відсутні), а відтак згаданий Кредитний договір в силу положень, передбачених статтею 204 ЦК України, є чинним, а тому такий підлягає до виконання.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин в їх сукупності, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки твердженню відповідачки стосовно того, що вона «умови кредитного договору на які посилається Позивач не підписувала», є надуманими, а тому такі не можуть прийматися до уваги.

Як вбачається з умов підписаного відповідачкою 25.09.2019 року Договіру про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0, кредит їй надавався на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту шляхом зарахування кредитних коштів на Картковий рахунок з видачею Картки, яку ОСОБА_1 «отримала у непошкодженому вигляді» (пункт 2.9 згаданого Договору; а.с. 12).

В доводах апеляційної скарги не заперечується факт отримання відповідачкою кредиту, лише остання «заперечує, що отримала кредит в сумі в якій вказує Позивач, оскільки пройшов тривалий час і вона не пам`ятає всіх обставин за яких отримувався кредит».

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що «Позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що саме Відповідач ОСОБА_1 , а не інша особа, отримувала кошти про якій йде мова в позові», також є надуманими, а тому також до уваги прийматися не можуть.

Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

В той же час, згідно вже згаданих вище доводів апеляційної скарги «Відповідачка заперечує, що отримала кредит в сумі в якій вказує Позивач, оскільки пройшов тривалий час і вона не пам`ятає всіх обставин за яких отримувався кредит».

Відтак, доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, також до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог: у повному обсязі чи хоча б частково) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 183 924 грн. 49 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 183 924 грн. 49 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 183 924 грн. 49 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 квітня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 29 липня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.