_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/46/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання Бродецька Тетяна Вікторівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про виділення в натурі частки домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

18.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить виділити в натурі із спільного будинку 1/2 в окрему одиницю та визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.06.2019 року відкрито провадження у справі.

18.06.2019 року в інтересах позивача ОСОБА_1 адвокатом Блажиєвою О.О. до суду було подано клопотання, в якому адвокат просить призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити ПП Одеському науково-дослідному центру експертних досліджень ім. С.С. Скибинського.

12.09.2019 року до суду надані витребувані з КП БТІ ОМР матеріали інвентаризаційної справи.

Стороною відповідача 13.11.2019 року до справи наданий висновок експертизи, проведеної стороною самостійно щодо предмету спору.

Ухвалою від 12.05.2020 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

10.06.2020 року з ОНДІСЕ повернуто матеріали справи до суду, оскільки згідно з клопотанням експерта від 10.06.2020 року необхідно було надати оціночні акти.

Ухвалою суду від 10.06.2020 року було поновлено провадження по справі.

На виконання клопотання експерта сторона позивача зверталась до БТІ, та 06.10.2020 року надала суду витребуванні експертом документи.

Ухвалою від 06.10.2020 року матеріали справи були спрямовані до експертної установи для проведення експертизи.

18.12.2020 року до суду надійшла справа з повідомленням про неможливість проведення експертизи через не виконання клопотання експерта та не сплату вартості експертизи.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року було поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року справа знову направлялась до ОНДІСЕ.

31.08.2021 року з ОНДІСЕ повернуто матеріали справи з повідомленням про неможливість надання висновку від 18.08.2021 року.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року було поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року справа знову направлялась до ОНДІСЕ.

26.04.2022 року з ОНДІСЕ повернуто матеріали справи з повідомленням про неможливість проведення експертизи № 21-6203 від 18.02.2022 року, оскільки в зазначену в клопотанні дату та час експерту не було забезпечено прибуття експерта і безперешкодний доступ до будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.04.2022 року було поновлено провадження по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2023 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

13.12.2023 року з ОНДІСЕ повернуто матеріали справи з Повідомленням експерта №22-3018 від 29.11.2023 року про неможливість надання висновку.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року було поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

До судового засідання сторони та їх представники не з`явились, повідомлялись належним чином.

Матеріали справи містять заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про розгляд справи без її участі.

Представник позивача ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилась, будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи. Будь-яких заяв щодо розгляду справи за її відсутності або клопотань про відкладення справи до суду не надала, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандрес С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Враховуючи наведене та передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали у власність приватний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 164,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці, площею 370 кв.м. Після розірвання шлюбу відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 24.04.2018 року право спільної сумісної власності було припинено та поділено будинок. На теперішній час позивач ОСОБА_1 бажає виділити в натурі з спільного житлового будинку 1/2 частину в окрему одиницю та визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя було задоволено частково.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.04.2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року змінено, викладено резолютивну частину рішення в новій редакції.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 164, 5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., до складу якого входять житловий будинок під літерою «И», навіс під літ. «М», огорожа - 2,4, мостіння - I, II, що розташовані на земельній ділянці площею 370 кв.м., кадастровий номер :21:035:0003 та автомобіль марки MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 164,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., до складу якого входять житловий будинок під літерою «И», навіс під літ. «М», огорожа - 2,4, мостіння - I, II, що розташовані на земельній ділянці площею 370 кв.м., кадастровий номер :21:035:0003;

- 1/2 частину автомобіля марки MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на:

-1/2 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 164, 5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., до складу якого входять житловий будинок під літерою «И», навіс під літ. «М», огорожа - 2,4, мостіння - I, II, що розташовані на земельній ділянці площею 370 кв.м., кадастровий номер :21:035:0003;

-1/2 частину автомобіля марки MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Припинено право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 164, 5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., до складу якого входять житловий будинок під літерою «И», навіс під літ. «М», огорожа - 2,4, мостіння - I, II, що розташовані на земельній ділянці площею 370 кв.м., кадастровий номер :21:035:0003 та автомобіль марки MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 /т.1 а.с.7-10/.

Постановою Верховного Суду від 18.12.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року залишено без змін.

Згідно з Висновоком №619 оціночно-будівельної судової експертизи по цивільній справі №520/14050/19, яка знаходиться в провадженні Київського районного суду м. Одеси за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, складеним судовим експертом Голєвим О.А. на підставі звернення представника ОСОБА_2 ринкова вартість житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 164,5 кв.м., у тому числі житловою площею 27,5 кв.м. складає 3556000 грн., в тому числі:

- земельні поліпшення (житловий будинок, будівлі та споруди): 2113000 грн.;

- земельна складова (право користування земельною ділянкою): 144300 грн. /т.1 а.с.95-145/.

В ході судового розгляду справи було задоволено клопотання сторони позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питання щодо можливості виділення 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, належної позивачу. Матеріали справи з ухвалою про призначення експертизи п`ять разів направлялись до експертної установи.

Відповідно до Повідомлення №22-3018 про неможливість надання висновку від 29.11.2023 року у ході проведення дослідження було встановлено, що об`єкт дослідження по факту відрізняється від об`єкту, на який надано правовстановлюючі документи, а саме договір купівлі-продажу від 23.08.2011 року та технічний паспортвід 11.06.2010 року. Коли саме були внесені зміни на об`єкті дослідження встановити не надається можливим. Враховуючи те, що об`єкт дослідження за площею та конфігурацією на час проведення огляду 30.09.2022 року відрізняється від даних, зазначених у правовстановлюючих документах станом на 23.08.2011 року та технічному паспорті, складеному станом на 11.06.2010 року, судовий експерт просив зобов`язати сторони по справі провести поточну інвентаризацію та надати на дослідження технічний паспорт та правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , що відповідають фактичному стану.

Оскільки у встановлений термін клопотання судового експерта виконано не було, матеріали справи разом з Повідомленням №22-3018 про неможливість надання висновку від 29.11.2023 року були повернуті до суду.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до ч. 2 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

На підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Суд зазначає, що, заявляючи позовні вимоги про виділ частки зі спільного майна, сторона позивача повинна довести, що такий виділ є можливим, належним доказом чого має бути відповідний висновок експертизи. Судом за клопотанням сторони позивача неодноразово призначалась судова будівельно-технічна експертиза, проте в зв`язку з ненаданням сторонами для дослідження технічного паспорту та правовстановлюючих документів, що відповідають фактичному стану, матеріали справи були повернуті до суду з повідомленням судового експерта про неможливість надання висновку. При цьому суд зазначає, що вперше ухвала про призначення експертизи була постановлена ще 12.05.2020 року, однак спочатку через несплату стороною позивача рахунку експертиза проведена не була. В подальшому судовим експертом 30.09.2022 року був проведений огляд житлового об`єкту з господарськими будівлями та спорудами. 13.09.2023 року до суду надійшло клопотання судового експерта щодо необхідності надання на дослідження технічного паспорту та правовстановлюючих документів, що відповідають фактичному стану. Представник відповідача ОСОБА_3 отримала копію клопотання 14.09.2023 року в приміщенні суду, представник позивача ОСОБА_4 отримала копію клопотання 21.09.2023 року електронною поштою. Будь-яких додаткових документів чи клопотань сторонами до суду подано не було.

Окрім того, суд приймає до уваги та погоджується з актуальною практикою Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі 511/2303/19, на яку звертала увагу представник відповідача ОСОБА_3 в письмовій заяві від 13.02.2024 року.

В зазначеній постанові, зокрема, звертається увага на положення ч. 2 ст. 376 ЦК України, згідно з якою особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та ін.

Після повернення матеріалів справи до суду з експертної установи без надання висновку експертизи в підготовчому судовому засіданні 24.01.2024 року представник позивача ОСОБА_4 заявляла клопотання про надання часу для мирного врегулювання питання, будь-яких додаткових доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до суду не подала.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що стороною позивача не доведено можливість виділу 1/2 частки з спільного часткового майна, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 356, 361, 364 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про виділення в натурі частки домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 26.02.2024 року.

Суддя Васильків О.В.