КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4120/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною адвоката Титаренка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Якимця О.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року відповідач на інтернет сторінці Telegram (Телеграм) свого каналу « ОСОБА_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 поширив недостовірну інформацію щодо нього, а саме зазначив, що «... ОСОБА_4 является двоюродным братом ОСОБА_5 ». Як вбачається із загального контексту розміщеної відповідачем інформації мова йде про в.о. голови правління Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_6 . Однак такий не є його двоюрідним братом та не має з ним жодних родинних зв`язків будь-якого ступеня споріднення.

Вказує, що поширена інформація є як неправдивою, так і негативною, адже її зміст вказує на те, що нібито його двоюрідний брат приймає участь у корупційних скандалах, а позивач сприяє своїм родичам в отриманні посад в державних органах, що може створити негативні наслідки для нього у вигляді недовіри з боку виборців, як до особи, яка нібито порушує норми чинного законодавства та перевірки з боку антикорупційних органів. Позивач є політичним діячем, народним депутатом України і така недостовірна інформація може свідчити про порушення ним норм права.

Зазначає, що така інформація не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, гарантовані Конституцією України, Загальною декларацією прав людини, ЦК України.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 в мережі Інтернет в месенджері Telegram (Телеграм) на каналі « ОСОБА_3 » такого змісту: « ОСОБА_4 является двоюродным братом ОСОБА_5 » та зобов`язати відповідача протягом десяти днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_4 року у мережі Інтернет в месенджері Telegram (Телеграм) на каналі « ОСОБА_3 » шляхом розміщення на його сторінці у мережі Інтернет в месенджері Telegram (Телеграм) на каналі « ОСОБА_3 » спростування такого змісту: «Спростування. Інформація, поширена мною ІНФОРМАЦІЯ_2 про ОСОБА_1 , що, нібито він є двоюрідним братом ОСОБА_6 , є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню».

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, установивши, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16:38 год. на інтернет сторінці Телеграм - каналу « ОСОБА_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 інформація розповсюджена саме відповідачем, ця інформація отримала форму поширення невизначеному колу осіб, стосувалася саме позивача та викладена у формі фактичного твердження, виходив із того, що позивач не довів факт недостовірності оспорюваної інформації, а також не довів, що ця інформація безпосередньо вплинула на його ділову репутацію, зокрема, що саме у зв`язку із цим мало місце погіршення ділової репутації, зниження його рейтингу з боку виборців та те, що поширення відповідачем оспорюваної інформації спричинило шкоду особистим немайновим благам позивача як учасника суспільних відносин. Суд також вказав, що вироку відносно ОСОБА_6 не ухвалено, а тому причетність будь-кого до злочинних дій не доведено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Титаренком М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вказує, що позивач є політичним діячем, відомою особою широкому загалу осіб, його життя неодноразово висвітлювалося в різних ЗМІ, відтак відсутність у позивача будь-яких братів та сестер є загальновідомою інформацією, яку, як уважає скаржник, достеменно знав відповідач.

Звертає увагу, що в Україні немає державного органу, який би міг надати належний та допустимий доказ про відсутність чи наявність родинних зв`язків між родичами не першого ступеня споріднення.

Вказує, що відповідач в порушення положень частини 2 статті 302 ЦК України, поширюючи інформацію, не переконався в її достовірності. Під час судових засідань відповідач та його представник не заперечували проти того, що позивач вказував у позові на відсутність родинних зв`язків між ним та в.о. голови правління акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Власенком А.В.

Уважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач не заперечував про відсутність родинних зв`язків між позивачем та ОСОБА_6 та не надав жодних доказів того, що він здійснював перевірку достовірності поширеної ним інформації.

Щодо висновку суду про відсутність в матеріалах справи документального підтвердження того, що оспорювана інформація безпосередньо вплинула на ділову репутацію позивача та спричинила шкоду особистим немайновим благам позивача, вказує, що довести документально чи іншими речовими доказами, що суспільна оцінка ділових і професійних якостей позивача при виконанні ним трудових, службових, громадських чи інших обов`язків зазнала шкоди - є неможливим. Переконаний, що відповідач не мав на меті довести до громадськості будь-яку інформацію чи факти, а явно бажав завдати шкоди честі, гідності та діловій репутації позивачу як політику та народному депутату України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №757/45270/19-ц (провадження № 61-10645св20).

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

15 вересня 2022 року адвокатом Васильняком Р.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що позивач просить суд визнати недостовірною інформацію і спростувати різну інформацію.

Звертає увагу, що поширена інформація ґрунтувалася на основі численних публікацій в ЗМІ, яку позивач не заперечував протягом року та не спростовував ні публічно, ні в судовому порядку.

Згідно діючого законодавства двоюрідний брат не є членом сім`ї або близьким родичем. Зазначає, що позивач повинен був довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вказує, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь, гідність, як особистих немайнових прав.

Стверджує, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Уважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що поширена інформація ганьбить його честь та гідність, завдає шкоди його діловій репутації, а розповсюджена інформація дискредитує, перешкоджає здійсненню його особистого права або призвела до негативних наслідків.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні адвокат Несміян О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Васильняк Р.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_4 року о 16:38 год. на інтернет сторінці Телеграм - каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням https://t.me/LeshchenkoS/2335 інформація розповсюджена саме відповідачем, ця інформація отримала форму поширення невизначеному колу осіб, стосувалася саме позивача та викладена у формі фактичного твердження.

Суд зробив висновок, що позивач не довів факт недостовірності оспорюваної інформації, а також не довів, що ця інформація безпосередньо вплинула на його ділову репутацію, зокрема, що саме у зв`язку з цим мало місце погіршення ділової репутації, зниження його рейтингу з боку виборців та те, що поширення відповідачем оспорюваної інформації спричинило шкоду особистим немайновим благам позивача як учасника суспільних відносин. Суд також вказав, що вироку відносно ОСОБА_6 не ухвалено, відтак причетність будь-кого до злочинних дій не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року о 16:38 год. на інтернет сторінці Телеграм - каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 оспорювана інформація була опублікована саме відповідачем. При цьому, оскільки спірна інформація була розміщена відповідачем у мережі Інтернет (на Телеграм-каналі відповідача), а тому така інформація отримала форму поширення невизначеному колу осіб.

Поширена відповідачем інформація у частині « ОСОБА_7 является двоюродным братом ОСОБА_5 ...» стосувалася позивача.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини 2 та 3 статті 13 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вище зазначених вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом (стаття 200 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина 2 статті 275 ЦК України).

Частина 1 статті 276 ЦК України передбачає, що фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац 3 частини 6 статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 статті 277 ЦК України).

Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 1 статті 302 ЦК України).

Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело (частина 2 статті 302 ЦК України).

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (абзац 4 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1).

Відповідно до абзацу 1 пункту 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (абзац 5 пункту 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1).

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти.

З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Застосування принципу змагальності виключає можливість застосування концепції негативного доказу. У постанові від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13 Верховний Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із того, що для позивача діє загальний тягар доведення позову: факт поширення недостовірної інформації; недостовірність цієї інформації та порушення особистих немайнових прав внаслідок поширення такої інформації.

Апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено безпосереднього негативного впливу оспорюваної інформації на його ділову репутацію, не надано доказів на підтвердження факту порушення особистих немайнових прав такою інформацією.

Доводи позивача про те, що зміст цієї інформації вказує на те, що нібито його двоюрідний брат причетний до корупційних скандалів, а він (позивач), як народний депутат, відомий політичний діяч, сприяє своїм родичам в отриманні посад в державних органах, що може створити негативні наслідки для нього як народного депутата України у вигляді недовіри з боку виборців як до особи, яка нібито порушує норми чинного законодавства та перевірки антикорупційних органів, відхиляються апеляційним судом, оскільки вказана публікація не містить тверджень про сприяння позивача своїм родичам в отриманні посад в державних органах, а є власним довільним припущенням позивача.

При цьому, позивач не довів того факту, що він не є двоюрідним братом ОСОБА_6 , не надавши на підтвердження своїх вимог жодного доказу, при цьому, самі лише пояснення про відсутність таких родинних відносин є непереконливими.

Натомість, заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що інформація про те, що ОСОБА_8 є двоюрідним братом ОСОБА_9 , ґрунтувалась на численних публікаціях в ЗМІ протягом 2020 року. Дані про такі публікації долучено до матеріалів справи та позивачем не заперечувалось того факту, що відомості цих публікацій не спростовувались у встановленому порядку.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач є відомою особою, життя якого неодноразово висвітлювалося в різних ЗМІ, отже відсутність у позивача будь-яких братів та сестер є загальновідомою інформацією, яку достеменно знав відповідач, є неспроможними, оскільки відповідачем надано докази про наявність в ЗМІ протилежної інформації.

Зважаючи на відомість в Україні як особи позивача, так і особи відповідача, при наявності численних публікацій в ЗМІ щодо родинних стосунків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які позивачем не оспорювались, відсутність у цій публікації висловлювань щодо критики безпосередньо ОСОБА_1 (позивача), апеляційний суд констатує про недоведеність позивачем факту того, що опублікована саме відповідачем інформація є негативною по відношенню до позивача та порушує його немайнові права, при цьому сама по собі інформація щодо родинних зв`язків не має негативного характеру.

Окрім того, колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що зміст частини 2 статті 302 ЦК України вказує, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Поширена ОСОБА_2 інформація не є такою, що отримана з офіційним джерел, відтак не є необхідним посилання на таке джерело, а доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відтак, апеляційний суд згідно статті 375 ЦПК України робить висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокат Васильняк Р.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

На підтвердження розміру понесених судових витрат відповідачем надано: договір про надання правової допомоги №13 від 30 вересня 2021 року, акт приймання-передачі №13 від 30 вересня 2021 року, меморіальний ордер №МВ53701021 від 11 вересня 2022 року.

Установлено, що 30 вересня 2021 року між адвокатом Васильняком Р.І. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №13.

Відповідно до пункту 6.1 договору вартість послуг за договором розраховується із тарифів за домовленістю сторін.

Сторони підтверджують факт проведення розрахунку відповідною розпискою або актом (том 1 а.с.185-186).

10 вересня 2022 року ОСОБА_2 та адвокатом Васильняком Р.І. складено акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №13 від 30 вересня 2021 року.

Відповідно до пункту 1 акту приймання передачі наданих послуг виконавець з 30 серпня 2022 року по 10 вересня 2022 року надав замовнику такі юридичні послуги:

- ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги по цивільній справі №758/13555/21 / 2 500,00 гривень;

- вивчення судової практики Верховного Суду для підготовки відзиву до суду по справі №758/13555/21 / 2 500,00 гривень;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу, формування та подання документів до суду, у тому числі щодо витрат на правову допомогу по цивільній справі №758/13555/21 / 5 000,00 гривень.

Разом 10 000,00 гривень (том 1 а.с.187)

Відповідно до меморіального ордеру МВ №53701021 від 11 вересня 2022 року ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_11 перераховано 10 000,00 гривень (том 1 а.с. 188).

Матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення заявленого розміру витрат на професійну правову допомогу.

Ураховуючи, що колегія суддів зробила висновок про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутність заперечень скаржника щодо розміру заявлених витрат на професійну правову допомогу, суд уважає, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, відтак з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 10 000,00 гривень на відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання за клопотанням адвоката Титаренка М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поворот виконання постанови (додаткової) Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить із такого.

Установлено, що 06 грудня 2022 року адвокатом Васильняком Р.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень (том 1 а.с. 211-214).

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень (том 1 а.с. 221-225).

Відповідно до платіжної інструкції №IS/БПЗСЕ13 від 31 січня 2023 року ОСОБА_1 сплачено 11 500,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "Спл.боргу НОМЕР_2 з примус.вмк.вик-го л.№758/13555/21 від 27.01.2022.вид.Подільськ.РайСудом м. Києва без ПДВ пл. ОСОБА_12 ІПННОМЕР_1 (том 2 а.с.162).

Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аналіз установлених даних дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_1 виконано додаткову постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, яка в подальшому була скасована судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 444 ЦК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відтак наявні підстави для повороту виконання рішення.

Разом з цим, ураховуючи те, що під час повторного перегляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів зробила висновок про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень, колегія суддів уважає правильним сплачені ОСОБА_1 кошти врахувати в рахунок виконання цієї постанови та не застосовувати механізм попороту виконання рішення, що у цьому випадку є процесуально доцільним.

За таких обставин та зроблених висновків, колегія суддів не зазначає у резолютивній частині постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі фактично сплачені ОСОБА_1 31 січня 2023 року.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Титаренка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова