Справа № 545/695/20
Провадження № 2/545/48/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Потетія А.Г.,

з участю секретаря Мамишевої А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про поновлення процесуального строку на подачу позовної заяви та стягнення грошової компенсації за частину спадкового майна, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 в березні 2020 року звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в якому просив поновити пропущений строк зверненні до суду, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на свою користь гроші в сумі 231445 грн. компенсації за спадкове майно та понесені судові витрати в сумі 12698,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 25 вересня 1966 року. Мають двох дітей спільних дітей, які досягли повноліття: сина ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_2 .

За час проживання в шлюбі на ім`я батька у 1994 році Супрунівською

сільською Радою Полтавського району була виділена земельна ділянка площею 0,1491 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці батьки за спільні кошти побудували будинок на 88 % готовності. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_5 померла. Після смерті мами залишилось спадкове майно: квартира АДРЕСА_2 , гараж, квартира АДРЕСА_3 , земельна ділянка в Решетилівському районі та земельна ділянка площею 0,1491 га з незавершеним будівництвом будинком, готовності 88 % в АДРЕСА_1 .

Скориставшись тим, що суд відмовив ОСОБА_1 в клопотанні про накладені арешту на спадкове майно, відповідачі квартиру АДРЕСА_2 та гараж продали без його відома, в період перебування цивільної справи про спір про спадкове майно в Октябрському районному суді м. Полтави.

Земельну ділянку разом з недобудованим житловим будинком, готовність якого складає 88 % в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 28 вересня 2016 року подарував ОСОБА_2 , хоча будинок побудований був за спільні кошти батьків та в період їхнього спільного проживання.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , знаючи, що в Октябрському районному суді м. Полтави знаходиться цивільна справа № 554/1668/16ц про розподіл спадкового майна між ними, яке було оформлено і ім`я померлої мами, умисно позбавили ОСОБА_1 спадщини в цій частині.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям в період шлюбу, належи чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності.

Оскільки будинок побудований в період спільного сумісного проживай батьків та за їхні спільні кошти, то половина будинку належить моїй матері.

Відповідно до ст.1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями після смерті мами є: ОСОБА_1 , його рідна сестра ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Просив стягнути з відповідачів грошову компенсацію за частку спадкового будинку.

Зазначає, що пропустив строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті мами, оскільки перебував за кордоном. Пізніше, цей пропущений строк було поновлено через Верховний Суд України, тобто ОСОБА_1 було надано додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, нотаріус не видав йому свідоцтво про право на спадщину, так як суд розглядав справу про спадщину.

Після смерті моєї мами ОСОБА_1 змінив прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а пізніше на «Святого».

На момент смерті мами, батько з нею не проживав, не вів спільне господарство, хоча шлюб між ними розірвано не було. Батько ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_2 право на спадщину після смерті мами ОСОБА_5 не мали, оскільки пропустили строк звернення до нотаріальної контори, а в поновленні строку на подачу заяви про прийняття спадщини їм судами було відмовлено.

Однак, ОСОБА_2 , знаючи, що не має жодного відношення до спадщини, після смерті мами, домовившись з батьком, умисно позбавили ОСОБА_1 спадщини, подарувавши будинок в с. Говтвянчик та земельну ділянку ОСОБА_2 , на частину яких ОСОБА_1 за законом має право.

Відповідно до договору дарування від 28 вересня 2016 року вартість будинку в АДРЕСА_1 складає 462 890 гривень. Оскільки даний будинок був побудований на 88 % батьками в шлюбі та за спільні кошти, а після смерті мами ні батько, ні сестра спадщину не прийняли, то ОСОБА_1 вважає, що має право на 1/2 частину цього будинку і його частина в грошовому еквіваленті складає 231 445 гривень.

Вважає, що відповідачі, згідно ст. 1190 ЦК України, повинні нести солідарну відповідальність, оскільки своїми спільними діями незаконно позбавили його спадщини після смерті мами, а належну частину грошей не передали.

При таких обставинах, коли батько разом із сестрою, умисно, протиправно позбавили ОСОБА_1 права на спадкове майно, після смерті мами, без мого відома продавши квартиру АДРЕСА_2 , гараж, а будинок із земельною ділянкою в АДРЕСА_1 переоформили на ОСОБА_2 , на частину якого ОСОБА_1 має право по закону, то він вимушений звернутися до суду з цим позовом про захист своїх прав та законних інтересів та в зв`язку з тим, що пропустив з поважних причин процесуальний строк звернення до суду, просив його поновити відповідь до ст. 127 ЦПК України.

14.08.2020 року ОСОБА_1 подав позовну заяву про збільшення позовних вимог та просив, прийняти позовну заяву про збільшення позовних вимог та об`єднати її з первісною позовною заявою, поновити пропущений строк для подачі позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на його користь вартість компенсації за 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в сумі 67775,00 грн. та судові витрати в сумі 5840,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама. Спадкоємцями після її смерті є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , чоловік померлої, згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Після смерті мами залишилося спадкове майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , яку мама заповіла ОСОБА_1 ; земельна ділянка, гараж, недобудований будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , а також двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Батьки позивача в період проживання однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі стали власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 48,8 кв. м., а житловою площею 31 кв. м., яка була оформлена на ім`я батька, що підтверджується звітом про оцінку майна від 15 лютого 2016 року. Він же 8 травня 1991 року отримав свідоцтво про право власності на цю квартиру.

Після смерті мами, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_1 подарував квартиру сестрі ОСОБА_2 .

Згідно звіту про оцінку цієї двокімнатної квартири, на 15 лютого 2016 року її вартість складала 271 100 гривень.

Батько та сестра позивача продали цю квартиру АДРЕСА_4 , який в даний час там проживає і є власником цієї квартири.

При таких обставинах, коли відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розпорядилися спадковою квартирою на свій розсуд, позбавивши ОСОБА_1 частини спадщини після смерті мами в сумі 67 775 гривень, та оскільки спір за квартиру АДРЕСА_2 судом не вирішувався, то ОСОБА_1 вимушений ставити питання про збільшення позовних вимог про отримання спадкових грошей після реалізації відповідачами цієї квартири.

21.01.2021 року ОСОБА_1 подав ще одну позовну заяву про збільшення позовних вимог та просив, прийняти позовну заяву про збільшення позовних вимог та об`єднати її з первісною позовною заявою, поновити пропущений строк для подачі позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами, визнати спільною, сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 вартістю 271 100 грн., недобудований житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , вартістю 462 890 грн. та гараж № НОМЕР_1 , пл. 19. кв. м. з погребом пл. 4,7 кв. м. та оглядовою ямою пл. 2,8 кв. м. в автогаражному колективі «Автотурист», який знаходиться в АДРЕСА_5 , вартістю 50 000 гривень; Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 271 100 грн., на недобудований житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , вартістю 462 890 грн. та на гараж № НОМЕР_1 , пл. 19 кв. м. з погребом пл. 4,7 кв. м. та оглядовою ямою пл.. 2,8 кв. м. в АДРЕСА_5 , вартістю 50 000 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на його користь вартість компенсації за 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в сумі 67 775 гривень, за 1/4 частину будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 в сумі 115 722 грн., за 1/4 частину гаража в сумі 12500 грн. та судові витрати в сумі 5840,80 грн., а всього 201837,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати. Після смерті мами залишилося спадкове майно, яке судом на теперішній час не вирішено: гараж, пл. 19,0 кв. м. з погребом пл. 4,7 кв. м. і оглядовою ямою пл. 2,8 кв. м., що розташований у ряду «Н» автогаражного колективу «Автотурист» по АДРЕСА_5 , згідно рішення Октябрського районного суд м. Полтави від 6 грудня 2012 року. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, ОСОБА_4 є власником цього гаража (справа №554/9546/17); недобудований будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 ; двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Зазначив, що Октябрський районний суд м. Полтави розглянув позов батька про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про розподіл спадкового майна: квартири АДРЕСА_3 , земельної ділянки.

Однак спір, який виник між позивачем та відповідачами за гараж та квартиру АДРЕСА_2 до цього часу судами не вирішений, так як позов в цій частині рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2018 року залишений без розгляду. Це підтверджується постановою судової колегії Полтавського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, із якої видно, що не надано доказів, що це спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбавання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. В даному випадку, застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Спір за це майно судами не вирішений, хоча: квартира АДРЕСА_2 зареєстрована свідоцтвом про право власності від 8 травня 1991 року на ім`я батька і він став її власником, проживаючи у зареєстрованому шлюбі із мамою. Ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 .

Власником недобудованого житлового будинку в АДРЕСА_1 на день смерті мами був ОСОБА_4 .

Батьки в період проживання однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі 08 травня 1991 року стали власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 48,8 кв. м., а житловою площею - 31 кв. м., яка була оформлена на ім`я батька.

Власником гаража на день смерті мами у автогаражному колективі «Автотурист» по АДРЕСА_5 є також ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію.

ОСОБА_2 не має права на спадкове майно, оскільки пропустила строк звернення до нотаріуса.

Після смерті мами, яка наступила 16 червня 2014 року, батько подарував цю квартиру сестрі ОСОБА_2 , а вона продала її ОСОБА_3 .

Згідно звіту, який провів батько, оцінка цієї двокімнатної квартири, на 15 лютого 2016 року складала 271 100 гривень.

При таких обставинах, коли на даний час відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розпорядилися спадковою квартирою на свій розсуд, позбавивши ОСОБА_1 частини спадщини після смерті мами в сумі 67 775 гривень (271 100:4), то він вимушений звернутися до суду з теперішніми позовними заявами про стягнення грошей за спадкове майно, тобто за квартиру АДРЕСА_2 , який раніше судом не вирішувався, а також 1/2 частину вартості гаража, який по рішенню суду належить батьку.

Відповідач ОСОБА_2 08.02.2021 року подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 на уточнену позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю. Відповідач вказала, що позовна заява взагалі не містить доказів, на які посилається позивач, не додані копії правовстановлюючих документів, відмова нотаріуса про вчинення нотаріальних дій та доказів звернення позивача до нотаріуса. При поданні позову позивачем фактично знехтувані норми, які регламентують безпосередньо спадкові відносини. Також зазначила, що вже мається безліч рішень усіх судових інстанцій з приводу зазначеного майна та заявила, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, до суду не з`являлися. Представником позивача адвокатом Павленко А.І., було подано заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 до суду не з`явилися. Від адвоката Остапенко І.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності ОСОБА_2 , просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу.

Згідно ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причини, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Таким чином, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, вирішив закінчити розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з`явився з невідомих причин, хоча вчасно був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували 25.09.1966 року шлюб. Від шлюбу мали двох спільних дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Рішенням Октябрського райсуду м. Полтави по справі № 554/5935/15-ц було визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої матері строком два місяці з дня набрання рішенням законної сили. До позовної заяви не додано доказів реалізації правових можливостей по даній цивільній справі позивачем.

Ухвалою від 17.11.2017 по справі № 554/1668/16-ц суд відмовив ОСОБА_1 у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Четверта полтавська державна нотаріальна контора, автогаражний колектив «Автотурист», ЖК «Будівельник» про визнання права власності на спадкове майно (копія ухвали додається). Відповідно, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просив суд в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 визнати право власності, в тому числі, на гараж в автогаражному колективі «Автотурист» по АДРЕСА_5 , стягнути з ОСОБА_4 на його користь вартість компенсації за частину квартири АДРЕСА_2 в сумі 135550 грн.

Рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 17.08.2018р. по справі № 554/9546/17 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в повному обсязі.

Предметом позову по справі № 554/9546/17 були наступні об`єкти нерухомого майна гараж по АДРЕСА_6 , не індивідуалізована земельна ділянка

Позивач в даній цивільній справі просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь вартість 1/2 частини квартири по АДРЕСА_7 в сумі 135 550 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.08.2020р. апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Октябрського райсуду м. Полтави від 17.08.2018р. скасоване. Ухвалене в цій частині нове рішення. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_5 право власності на 3/8 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину земельної ділянки відповідно до Державного акту серії ЯК № 672446. Площею 0,0600 га. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Предметом позову по справі № 554/9546/17 були наступні об`єкти нерухомого майна гараж по АДРЕСА_6 , не індивідуалізована земельна ділянка.

В Постанові Полтавського апеляційного суду від 06.08.2020р. зазначено наступне: «вирішуючи позов у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартості компенсації за 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в сумі 135550 грн., колегія суддів виходить із того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя…розмір кожного з подружжя в паєнагромадженні. Питання про визнання даного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя батьків позивачем не ставилося. Відомостей про те, що квартира була відчужена на користь інших осіб та за якою ціною позивачем не надано».

Позивач в даній цивільній справі просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь вартість 1/2 частини квартири по АДРЕСА_7 в сумі 135 550 грн.

ОСОБА_4 виділялася земельна ділянка, що розташована в АДРЕСА_1 .

Позивачем зазначено в позовній заяві, що «на цій земельній ділянці батьки побудували за спільні кошти будинок на 88 % готовності», проте позивачем не надано жодного доказу того, що вказаний «будинок» було побудовано за спільні сумісні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Не надано доказів того, коли саме він був побудованим; доказів ринкової вартості будинку на момент смерті ОСОБА_5 ; доказів відсоткової готовності об`єкту нерухомого майна станом на 16.06.2014р. також не надано.

Не надано ОСОБА_1 доказів того, що вказаний об`єкт нерухомого майна взагалі відноситься до спадкового майна та того факту, що він в порядку та строки, визначені Законом звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та що йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Дійсно, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Договір дарування об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 лише 28.09.2016р.

Рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 28.05.2015р. по справі № 554/5935/15-ц, яке набрало чинності 15.06.2015р. було визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої матері строком два місяці з дня набрання рішенням законної сили. До позовної заяви не додано доказів реалізації правових можливостей по даній цивільній справі позивачем.

Окрім того, рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 17.08.2018р. по справі № 554/9546/17 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в повному обсязі.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2019р. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв.м., кухні «3» площею 5,8 кв.м., ванної кімнати «4» площею 2,5 кв.м., коридору «1» площею 5,0 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться в цегляному житловому будинку, загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв.м., кухні «3» площею 5,8 кв.м.; ванної кімнати «4» площею 2,5 кв.м.; коридору «1» площею 5,0 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. як на частку у спільному майні подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться в цегляному житловому будинку, загальною площею 30,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї кімнати «2» площею 16,6 кв.м., кухні «3» площею 5,8 кв.м.; ванної кімнати «4» площею 2,5 кв.м.; коридору «1» площею 5,0 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м. в порядку спадкування, як на обов`язкову частку у спадщині.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку земельної ділянки відповідно до Державного акту на земельну ділянку серії ЯК № 672446, площею 0,0600 га, яка розташована в Полтавській області, Решетилівському районі, Демідивській сільській раді, в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , як за спадкоємцем першої черги за законом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Октябрського райсуду м. Полтави без змін. Постанова апеляційного суду набрала законної сили з моменту її прийняття.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно ст.82 ч.4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.82 ч.5 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З пункту 3 глави 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Як вбачається з узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого Суду України від 16.05.2013 року, вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам слід враховувати наступне. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові. Вказана відмова нотаріуса повинна бути виражена у письмовому вигляді у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Суд зазначає, що постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України).

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; а ч.3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Також поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» не є тотожними, адже законодавець розмежовує ці поняття та пов`язує з виникненням зазначених майнових прав різні наслідки.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, доказів про те, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину суду не надано.

Однак, суд зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини, виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Набуття права власності в порядку спадкування регулюється окремими нормами.

Виходячи з наведеного, суд також зауважує, що позивач взагалі не підтвердив правовий статус майна, на яке просить визнати право власності в порядку спадкування, а вимоги про стягнення вартості компенсації за частину майна неконкретизовані та незрозумілі, виходячи з попередньо викладених мотивів позовних вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, оскільки позивач, всупереч свого процесуального обов`язку, не надав належних і достовірних доказів, які б засвідчували його право власності в порядку спадкування на майно померлої матері, а його доводи ґрунтуються на припущеннях, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю, що не позбавляє позивача повторно звернутися до суду за захистом своїх прав, виправивши недоліки стосовно недоведеності позову.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, а в подальшому і з позовами про збільшення вимог, до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Згідно наявних матеріалів справи, а саме свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.03.2022 року відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до наданої копії спадкової справи заведеної після померлого спадкоємцем останнього є ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 24.04.2024 року залучено правонаступника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

Позивачу було надано строк для уточнення позовних вимог пред`явлених солідарно, проте останній своїм правом не скористався, а також враховуючи той факт, що дана категорія справ передбачає досудове врегулювання спору, позивач від нього ухилився.

Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, саме позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Саме позивач зобов`язаний довести обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права, проте позивачем так і не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу ОСОБА_1 у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору та за надання правової допомоги.

На підставі ч. 1 п. 1 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 було сплачено адвокату Остапенко І.О., згідно доданих квитанцій, 20550,00 гривень за надання правничої допомоги за договором №243 від 25.05.2020 року, відповідно до рахунку-фактури, розрахунку судових витрат. Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді правової допомоги в сумі 20550,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1235,1261,1270 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошей в сумі 231445 грн. компенсації за спадкове майно, стягнення судових витрат в розмірі 12698,20 грн. та стягненні вартості компенсації за 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в сумі 67775 грн., судових витрат в сумі 5840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20550,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2024 року.

Суддя: А. Г. Потетій