ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5351/24 Справа № 175/6200/23 Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що будучи працівником Збройних сил України, працював на посаді сторожа сторожової охорони військових містечок у квартирно-експлуатаціному відділі міста Луганськ (надалі КЕВ м.Луганськ).

25 квітня 2023 року у зв`язку із передислокацією КЕВ м. Луганськ із міста Слов`янськ до Дніпропетровської області та неможливістю забезпечити його роботою за трудовим договором через відсутність виробничих, організаційних та технічних умов внаслідок бойових дій, йому було запропоновано переведення на посаду вантажника.

Внаслідок відмови від переведення на запропоновану посаду, начальником КЕВ м.Луганськ 15 травня 2023 року винесено наказ про його звільнення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, через відмову від продовження роботи, у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Зазначений наказ вважає таким, що порушує його права, оскільки йому було запропоновано посаду, обов`язки якої він не може виконувати за станом здоров`я, йому не були запропоновані інші вакантні посади, які відповідно до фаху, освіти та стану здоров`я він міг виконувати. Окрім того, він є учасником бойових дій, у зв`язку із чим має переважне право на залишення на роботі.

У зв`язку з викладеним, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки станом на 15 травня 2023 року у КЕВ м. Луганськ були відсутні посади, на які можна було б перевести позивача, з урахуванням протипоказань за його станом здоров`я, рівня кваліфікації та досвіду роботи на аналогічних посадах, а тому звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП є правомірним та відповідає нормам чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наказ порушує його права, оскільки начальником КЕВ міста Луганськ йому було запропоновано посаду, посадові обов`язки якої він не може виконувати за станом здоров`я, при тому, що йому було відомо, про наявність інших вакантних посад, посадові обов`язки яких він відповідно до фаху, освіти та стану здоров`я міг виконувати. Вказує, що наказ про звільнення прийнято начальником КЕВ м.Луганськ 15 травня 2023 року, однак відповідно до виписки з історії хвороби № 2156, в період з 05 травня 2023 року по 15 травня 2023 року він перебував на стаціонарному лікуванні у некомерційному підприємстві «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради, а тому не міг бути звільнений. Вказує, що брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 12 серпня 2015 року по 16 вересня 2015 року, що відповідно до вимог чинного законодавства України дає йому переважне право на залишення на роботі, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу КЕВ міста Луганськ просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що наказом начальника КЕВ міста Луганськ №15 від 23 січня 2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду сторожа сторожової охорони військових містечок.

Відповідно до витягу з наказу начальника КЕВ міста Луганськ № 130 від 01 липня 2022 року, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України та тимчасовим припиненням працівниками виконання роботи за укладеними трудовими договорами, як такими що скористалися своїм правом на евакуацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року №841, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ, призупинено дію трудового договору, зокрема, з працівником ОСОБА_1 , сторожем сторожової охорони, з 01 липня 2022 року до припинення чи скасування воєнного стану або до фактичного виходу на роботу.

Листом начальника КЕВ міста Луганськ від 25 квітня 2023 року №54/897 ОСОБА_1 , у зв`язку із передислокацією КЕВ м. Луганськ з міста Слов`янськ до Дніпропетровської області та неможливістю забезпечити його роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов внаслідок бойових дій, запропоновано переведення на посаду вантажника з посадовим окладом 2893 грн та з графіком роботи з 8 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин у АДРЕСА_1 .

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 письмово відмовився від переведення на запропоновану посаду, оскільки має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №781480 від 20 квітня 2023 року.

Згідно довідки серії 12ААВ №781480 від 20 квітня 2023 року, зроблено наступні висновки про умови та характер праці, а саме: протипоказана важка фізична праця, робота в нічний час, у рухомих механізмах та електрообладнаннях.

Згідно переліку вакантних посад КЕВ міста Луганськ, станом на 15 травня 2023 року вакантними були наступні 26 категорій посад: інженер відділення експлуатації фондів, начальник служби охорони державної таємниці, діловод служби охорони державної таємниці, діловод, юрисконсульт, начальник проектно-кошторисної групи, інженер проектно-кошторисної групи, технік проектно-кошторисної групи, оператор комп?ютерного набору проектно-кошторисної групи, водій автомобільного гаража, головний інженер району електричних мереж, майстер виробничої ділянки району електричних мереж, електромонтер району електричних мереж, електромонтер пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, водій пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, майстер ремонтно-будівельної групи, столяр, маляр, лицювальник-плиточник, завідувач сховища матеріального складу, експедитор транспортний матеріального складу, вантажник, слюсар АВР водопровідно-каналізаційного господарства, електрогазозварник водопровідно-каналізаційного господарства, слюсар-ремонтник теплового господарства, електрогазозварник теплового господарства, який міститься у матеріалах справи, із посадовими інструкціями вищезазначених посад, в яких вказані кваліфікаційні вимоги до працівників, завдання та посадові обов`язки, права та відповідальність.

15 травня 2023 року наказом начальника КЕВ міста Луганськ №83, працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа сторожової охорони військових містечок, через відмову від продовження роботи ,у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно ст. 51 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є, зокрема, відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і до теперішнього часу.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з п. 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено п. 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Згідно положень ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Таким чином, у разі абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її працівником, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних можливостей внаслідок бойових дій, ОСОБА_1 запропоновано перевестися лише на посаду, вантажника, від якої останній відмовився, оскільки має ІІІ групу інвалідності, а іншим вільним посадам позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам визначених посадовими інструкціями, які наявні в матеріалах справи й жодних доказів на підтвердження наявності у позивача відповідної освіти або стажу роботи на відповідній посаді, суду не надані.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що станом на 15 травня 2023 року, у КЕВ міста Луганськ були відсутні посади, на які можна було б перевести позивача, з урахуванням протипоказань за його станом здоров`я, рівня кваліфікації та досвіду роботи на аналогічних посадах, а тому його звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП є правомірним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому й вимоги про стягнення середнього заробітку, які є похідними від скасування наказу про звільнення, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що його звільнення відбулося в період його тимчасової непрацездатності, є безпідставними, оскільки у зв`язку з призупиненням трудових відносин з позивачем, а саме припиненням ним виконанням роботи за укладеним трудовим договором, через об`єктивну поважну причину, чим є військова агресія проти України, сторони трудового договору були позбавлені можливості виконувати взаємні зобов`язання передбачені трудовим договором, а саме відповідач не мав будь яких обов`язків перед позивачем, що стосується укладеного з ним трудового договору, у тому числі і облік лікарняних, оскільки у період призупинення дії трудового договору призупиняється і сплата єдиного внеску, який є умовою для зарахування відповідного періоду до страхового стажу на підставі якого розраховується допомога по тимчасової непрацездатності й матеріали справи не містять відомостей, що позивача повідомляв відповідача про його тимчасову непрацездатність в період призупинення з ним трудових відносин.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він є професійним водієм автомобільних транспортних засобів, має шість відкритих категорій, а тому міг би бути переведеним на посаду водія пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не було запропоновано позивачу вказану посаду й відповідно до довідки МСЕК від 20 квітня 2023 року, ОСОБА_1 протипоказана робота у рухомих механізмах та електрообладнаннях.

Посилання скаржника на те, що він міг виконувати обов`язки на посаді транспортного експедитора матеріального складу або завідувача сховищем матеріального складу, є безпідставними, оскільки з наявних у матеріалах справи посадових інструкцій, ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам вищевказаних посад й жодних доказів на підтвердження наявності у нього відповідної освіти або стажу роботи на відповідній посаді не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна