Справа № 214/2009/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

13 червня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просять суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування неприватизованим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин. В обґрунтування вимог зазначено, що квартира надавалась у користування позивачам, відповідачу та ОСОБА_4 , знятому з реєстрації 30.07.2010 у зв`язку зі смертю. У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка по справі, яка не проживає в помешканні з 2018 року, виїхавши за невідомою їм адресою, її речі відсутні, комунальні платежі вона не сплачує, що спричиняє їм, як наймачам приміщення, тягар по їх сплаті, тому просять вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою суду від 10 квітня 2024 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення.

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року залучено до участі у справі третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Криворізької міської ради.

У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України: представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про закінчення розгляду справи у їх з позивачами відсутність.

У судових засіданнях 10 квітня 2024 року та 08 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 на вимогах позову наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 причини відсутності не повідомила, відзиву на позов не подала.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Криворізької міської ради звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність представника.

Допитаний у судовому засіданні 10.04.2024 свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він з 1985 року проживає по АДРЕСА_2 , а в квартирі АДРЕСА_3 проживає бабуся відповідачки ОСОБА_3 . Останній раз він бачив відповідачку років 5 тому. Підтверджує обставини, викладені в акті про фактичне проживання осіб у квартирі АДРЕСА_4 .

Вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є наймачами житлового приміщення: квартири АДРЕСА_5 . Основний квартиронаймач ОСОБА_4 знятий з реєстраційного обліку 30.07.2010 за вказаною адресою у зв`язку зі смертю (а.с. 10 - випи ска).

У вказаному помешканні, за відомостями Криворізької об`єднаної довідково-інформаційної служби від 16.02.2024, зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), яка, за даними акту, складеного 26 лютого 2024 року мешканцями квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та затвердженого майстром ТОВ «Житлосервіс-КР», не проживає з 2018 року по теперішній час у квартирі АДРЕСА_5 (а.с. 9).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановленістаттею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у житловому приміщенні по АДРЕСА_1 без поважних причин понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, суд вважає можливим визнати її такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимога про відшкодування судових витрат позивачем не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 71, 72 71 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням повністю.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 20 червня 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко