ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/411/24
Провадження № 2-о/483/27/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2024 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.,

за участю секретаря Гречки С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2024 року адвокат Щукіна Н.О., яка є представником заявниці ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з її братом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 01 грудня 1997 року і до дня його смерті включно, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановити факт, що ОСОБА_1 , яка проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на його утриманні до дня його смерті.

Вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася заявниця ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження її матір`ю є ОСОБА_4 , батько в свідоцтві не зазначений. 04 грудня 1971 року мати заявниці ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 . Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_2 , який є рідним братом заявниці. 06 грудня 1989 року заявниця ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 . З 2011 року їх сімейні стосунки були припиненні через непорозуміння та чоловік почав проживати окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Заявниця ОСОБА_1 з самого дитинства отримала інвалідність, про що було видано довідку МСЕК № 012307, відповідно до якої їй встановленна II група інвалідності безтерміново, вона не могла повноцінно працювати, самостійно забезпечувати себе, потребувала додаткового нагляду та догляду з боку членів своєї сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати заявниці ОСОБА_9 . Саме з цього часу заявниця залишилася проживати в одному будинку зі своїм братом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 і він, після смерті батьків, займався її утриманням, як інваліда. Брат піклувався про неї, надавав їй як фізичну, так і матеріальну допомогу, вони разом вели спільний побут та господарство. Її брат не був ніколи одружений та не мав дітей. 15 травня 2023 року ОСОБА_2 був призваний па військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та був зарахований до військової частини НОМЕР_1 . 09 серпня 2023 року під час бойового зіткнення з силами противника біля населеного пункту Велика Новосілка Волноваського району Донецької області, внаслідок ворожого артилерійського обстрілу ОСОБА_2 матрос 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти військової частини А4635загинув. В серпні 2023 року на ім`я заявниці було направлено сповіщення № 2757 від командира військової частини НОМЕР_2 про те, що її брат загинув у бою за нашу Батьківщину. Причиною смерті стала вибухова травма, що підтверджується довідкою про причину смерті від 14 серпня 2023 року № 2522/НЕ. Очаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) 16 серпня 2023 року заявниці було видано оригінал свідоцтва про смерть її брата. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2023 року № 296 ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу частини у зв язку зі смертю. Відповідно до грошового атестату від 13 листопада 2023 року ОСОБА_2 , на момент його загибелі залишилась невиплачена додаткова винагорода у розмірі 100000 грн. за період з 01 по 31 серпня 2023 року, яка згодом була перерахована ОСОБА_1 . Ці факти свідчать про те, що ОСОБА_2 вказав ОСОБА_1 як члена сім`ї та найближчу родичку під час проходження військової служби, адже саме на її ім`я було направлено сповіщення про факт загибелі її брата. Враховуючи зазначені обставини, а також відсутність у ОСОБА_2 батьків, дружини, дітей та інших близьких родичів, вбачається, що єдиною особою, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» є його рідна сестра ОСОБА_1 , яка перебувала на його утриманні. Крім того, враховуючи, що заявниця с інвалідом ІІ групи, пенсіонеркою та перебувала на утриманні свого брата до дня його смерті, вбачається, що у неї виникло право на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів сімей».

З метою отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених законами України заявниця звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_8 для призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Проте ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниці було повідомлено, що з поданих нею документів неможливо встановити чи вважається вона членом сім`ї, яка має право на пенсію у разі втрати годувальника за загиблого військовослужбовця. Без наданих документів, що мають юридичне значення, а саме судового рішення про встановлення факту перебування па утриманні загиблого відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Посилаючись на викладене, представник заявниці просила встановити факт проживання однією сім`єю заявниці ОСОБА_1 з її братом ОСОБА_2 та встановити факт її перебування на утриманні брата.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник заявниці надала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести за відсутності заявниці на підставі наявних в матеріалах належних та достатніх доказів та задовольнити вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Крім того, в судовому засіданні 30 квітня 2024 року заявниця та її представник посилаючись на надані ними докази вимоги заяви підтримали повністю.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 надав заяву про розгляд справи без його участі, в судовому засіданні яке відбулося 30 квітня 2024 року посилаючись на надані до суду пояснення просив в задоволені заяви відмовити.

Вислухавши пояснення представника заявниці, які заявниця підтримала та представника заінтересованої особи надані ними в судовому засіданні 30 квітня 2024 року, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, - на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визнано іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Підпунктом 1 пункту 2 ст. 16 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до положень п. 6. ст. 16 прим. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

Згідно з ч. 2 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її матір`ю є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 26 серпня 1967 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 14 грудня 1994 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 06 грудня 1989 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 8, 9).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 3 від 26 вересня 2023 року мати заявниці ОСОБА_4 04 грудня 1971 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 11)

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 12 січня 1980 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с. 10).

Тобто в судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є неповнорідною сестрою ОСОБА_2 .

Відповідно до копій паспортів серії НОМЕР_6 та ЕО 385988 місцем проживання ОСОБА_1 та померлого її брата ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 16).

З копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 від 01 грудня 2015 року та серії НОМЕР_8 від 03 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 15, зв. бік а.с. 15).

Як вбачається з сповіщення № 2757 від 09 серпня 2023 року військової частини НОМЕР_1 воно направлене на адресу ІНФОРМАЦІЯ_9 з проханням сповістити ОСОБА_1 сестру, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 про те, що її брат, номер обслуги 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , призваний 15 травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_9 , 09 серпня 2023 року під час бойового зіткнення з силами противника біля населеного пункту Велика Новосілка Волноваського району Донецької області, внаслідок ворожого артилерійського обстрілу загинув (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі міського типу Велика Новосілка Волноваського району Донецької області (актовий запис № 254).(а.с. 21).

Згідно з довідкою про причини смерті від 14 серпня 2023 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 2522/НЕ від 14 серпня 2023 року, причиною смерті військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла; вибухова травма; ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та осколків (а.с. 19, 20).

Листом за вих. № 179 від 21 січня 2024 року ОСОБА_1 було повідомлено, що з поданих нею документів неможливо встановити чи вважається вона членом сім`ї брата ОСОБА_2 , яка має право на пенсію у разі втрати годувальника за загиблого військовослужбовця. Без наданих документів, що мають юридичне значення, а саме судового рішення про встановлення факту перебування па утриманні загиблого відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 5).

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що заявниця ОСОБА_1 проживала однією сім`єю зі своїм братом ОСОБА_2 , у якого своєї родини не було, та перебувала на його утриманні по день його смерті. Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з яким перестала проживати за роки 1,5- 2 до цього.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що заявниця ОСОБА_1 проживала разом зі своїм братом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, ОСОБА_2 сплачував комунальні платежі, купляв побутову техніку. Також свідок пояснив, що у ОСОБА_1 був чоловік, який проживав з нею до війни. Потім вони перестали разом проживати, чоловік ОСОБА_1 став проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису про шлюб № 5 від 09 травня 2024 року, інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 відсутня (а.с. 79-80).

Як вбачається з наданого на запит суду повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 09 травня 2024 року, заявниця ОСОБА_1 з 06 грудня 1989 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , відомості про розірвання шлюбу відсутні (а.с. 75-78).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Таким чином, суд критично ставиться до аргументів заявниці, про те, що вона не проживає з чоловіком ОСОБА_7 , не отримує від нього матеріального забезпечення та не перебуває і не перебувала на його утриманні, оскільки належних та допустимих доказів, на підтвердження того факту, що її чоловік не міг матеріально утримувати її, як дружину, суду не надано. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що подружжя Грущенків окремо стали проживати роки за два до цього.

За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Суд вирішує питання у сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що наданих доказів по справі не достатньо для задоволення заяви. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи викладене, суд вважає надані заявницею докази недостатніми для встановлення фактів її спільного проживання однією сім`єю з її братом ОСОБА_2 з 01 грудня 1997 року та її перебування на утриманні брата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті, оскільки ці докази не містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичні факти проживання однією сім`єю з братом та перебування на його утриманні, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме про встановлення факту проживання однією сім`єю з братом та встановлення факту перебування на утриманні брата відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий: