ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1606/24 Справа № 189/766/23 Суддя у 1-й інстанції - Редько О.В Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» (далі - ТОВ "Відродження") про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 2,9693 га., кадастровий номер :01:008:0059. 01 серпня 2015 року між ним та ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право за № 17467575 від 13 листопада 2016 року. В 2017 році він уклав з відповідачем договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2015 року, відповідно до якого за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 8788,82 грн., до виплати на руки 7075 грн., до 30 листопада кожного року дії договору оренди. Починаючи з моменту укладення договору та його державної реєстрації, відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати. Так, відповідачем не сплачено орендну плату за 2021 та 2022 роки. Він неодноразово звертався до відповідача в усній формі щодо сплати йому заборгованості за договором оренди земельної ділянки за 2021-2022 роки, однак, до цього часу дане питання залишилося не вирішеним. Систематична несплата орендної плати являється порушенням умов договору оренди земельної ділянки зі сторони орендаря, що є підставою для розірвання договору оренди, тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Відродження» на його користь заборгованість зі сплати орендної плати за 2021-2022 роки за користування земельною ділянкою площею 2,9693 га., кадастровий номер: :01:008:0059 в загальній сумі 14150 грн., пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 258,24 грн. за період з 01 грудня 2021 року по 30 листопада 2022 року, пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 58,72 грн. за період з 01 грудня 2022 року по 21 лютого 2023 року, інфляційні втрати в сумі 1873,28 грн. та три відсотки річних в сумі 212,25 грн. за несвоєчасну сплату орендної плати за 2021 рік, розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,9693 га., кадастровий номер :01:008:0059, укладений 01 серпня 2015 року між ним та ТОВ «Відродження», та припинити речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 17467575 від 13 листопада 2016 року на земельну ділянку площею 2,9693 га., кадастровий номер :01:008:0059, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2015 року, укладеного між ним та ТОВ «Відродження», стягнути з відповідача судовий збір.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ "Відродження" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказували, що орендодавці умисно не отримують орендну плату по декілька років для штучного створення ситуації розірвання договору оренди земельної ділянки, як в даній справі. Зазначали, що аргумент позивача стосовно того, що він неодноразово звертався до них в усній формі, нічим не підтверджується, оскільки працівники ТОВ "Відродження" неодноразово дзвонили та виїжджали на адресу відповідача, що зазначена в договорі, але встановити його місце проживання їм не вдалося. Звертали увагу, що ними були здійснені виходи за адресою реєстрації позивача з метою передати орендну плату за 2021 та 2022 роки, та в зв`язку з відмовою позивача працівникам підприємства були складені акти про відмову у отриманні.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1777 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46336526, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,9693 га., кадастровий номер :01:008:0059, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області.

01 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 2,970 га., кадастровий номер :01:008:0059, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано 13 листопада 2016 року державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, номер запису про інше речове право: 17467575. Строк дії договору до 31 грудня 2025 року.

Відповідно до п. 4.1. укладеного договору, орендна плата сплачується до 30 листопада кожного року дії договору оренди.

Судом встановлено, що орендна плата за землю складає 8490 грн. за 2021 рік та 8490 грн. за 2022 рік, що підтверджується довідкою, наданою відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив суд стягнути з відповідача ТОВ «Відродження» на його користь орендну плату за 2021 рік в розмірі 7075 грн. та орендну плату за 2022 рік в розмірі 7075 грн., пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних, розірвати договір оренди земельної ділянки та припинити речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено істотне систематичне порушення умов договору оренди земельної ділянки, оскільки відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата своєчасно не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором термін.

Факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою-другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України).

Частиною першою статті 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За змістом ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 183/1749/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що систематична невиплата орендної плати відповідачем є підставою для розірвання договору оренди.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,9693 га., кадастровий номер :01:008:0059, розташованої на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. 01 серпня 2015 року між ним та відповідачем ТОВ «Відродження» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язується протягом строку дії договору оренди земельної ділянки за кожен рік користування земельною ділянкою, не пізніше 30 листопада кожного року дії договору оренди земельної ділянки сплачувати орендну плату (а.с.7-8).

Відповідачем допущено заборгованість з орендної плати, тобто порушено умови договору та він вказаний факт не спростовує.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за договором оренди земельної ділянки, а отже є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, згідно розрахунків, наведених судом першої інстанції в рішенні суду, які перевірені колегією суддів та з якими колегія суддів погоджується та які не спростовані відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося в результаті випадку або дії непереборної сили.

Доводи апеляційної скарги стосовно відмови ОСОБА_1 в отриманні орендної плати, про що працівниками ТОВ "Відродження" складено акти №5 та №6 від 04 квітня 2023 року, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідач в апеляційній скарзі стверджує що працівниками ТОВ "Відродження" не було встановлено місця проживання позивача для передачі орендної плати, а отже факт відмови від отримання орендної плати не підтверджений належними доказами. Крім того, позов у даній справі заявлено у березні 2023 року, тобто до складання актів про відмову позивача в отриманні орендної плати.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не повно дослідив та встановив обставини даної справи не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров