Справа № 530/1180/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

19.06.2024 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Тараненко Т.І., представника заявника адвоката Кулика В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в м. Зіньків справу за заявою

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; заінтересована особа: Зіньківська міська рада, місце знаходження: м. Зіньків, вул.Воздвиженська, 40, Полтавського району, Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; заінтересована особа: Зіньківська міська рада, місце знаходження: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 40, Полтавського району, Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник, ОСОБА_1 звернулася із заявою до суду про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька, ОСОБА_2 .

Заяву обгрунтовує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ЇЇ батько, ОСОБА_2 був військовослужбовцем Збройних Сил України та загинув під час виконання бойового завдання, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у районі населеного пункту Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області. Заявниця постійно отримувала допомогу від батька, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, батько подарував доньці квартиру та повністю забезпечив оплату ремонтних робіт, закупівлю меблів, сплачував комунальні послуги. Просить встановити факт перебування її на утриманні батька з метою отримання одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

В судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 та її представник адвокат Кулик В.О. підтримали заявлені вимоги, просили їх задовільнити.

В судове засідання представник заінтересованої особи Зіньківської міської ради Полтавської області не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти заяви не надав.

Заслухавши заявника, ОСОБА_1 , її представника адвоката Кулика В.О., свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого 10.02.2024 року батька, ОСОБА_2 , дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.2ч.1ст.315ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів.

В судовому засіданні було встановлено, що заявник, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.65). ОСОБА_7 змінила ім`я на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_2 (а.с.67). Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області (а.с.6).

За життя батька ОСОБА_1 постійно проживала з ним та перебувала на його повному утриманні, оскільки навіть після досягнення повноліття та закінчення навчання ОСОБА_1 не працювала, не мала самостійного доходу та не могла себе утримувати. Батько утримував свою доньку, давав їй гроші, які були постійним і основним джерелом до існування, батько подарував доньці квартиру та повністю забезпечив оплату ремонтних робіт, закупівлю меблів, сплачував комунальні послуги (а.с.15-16).

Заявниця ОСОБА_1 отримувала грошові перекази на власний рахунок від батька ОСОБА_2 , що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанку» (а.с.18-46).

Також встановлено, що на даний час встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого батька, ОСОБА_2 не можливо інакше, ніж за рішенням суду. Встановлення вказаного факту заявниці необхідно для отримання одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до п.2 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року.

Відповідно до п. 8постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

У зв`язку з тим, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою загиблого ОСОБА_2 , постійно отримувала допомогу від батька, яка була єдиним джерелом засобів для її існування, також інших засобів для існування, окрім батьківської допомоги вона не мала, тому суд вважає за можливе задовольнити її заяву та встановити факт її перебування на утриманні загиблого батька.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

ЗаявуОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; заінтересована особа: Зіньківська міська рада, місце знаходження: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 40, Полтавського району, Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 на повному утриманні батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області при виконанні бойового завдання із захисту Батьківщини та яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко