Справа № 535/1102/23
Провадження № 2/535/185/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29 січня 2024 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: Гуляєвої Г.М.

з секретарем судових засідань Васильченко В.О.;

та представника позивача Скиби Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Котельва цивільну справу за позовом заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області (адреса місцезнаходження: вул.Незалежності,64а, смт Диканька Полтавської області, ) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (адреса: вул.Уютна,23, м.Полтава, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про конфіскацію земельної ділянки; -

УСТАНОВИВ:

26.09.2023 року заступник керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Коваль Є.О. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36014, ) належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності 14 частину земельної ділянки кадастровий номер :30:003:0902 площею 0,0566 га, розташованої на території Котелевської територіальної громади Полтавського району Полтавської області та стягнути з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м.Полтава, вул. 1100 річчя Полтави, 7, р/р № UA0006160, банк ДКСУ м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) 2 684 гри судового збору, сплаченого за пред`явлення цього позову, та 1 342 грн - за заяву про його забезпечення.

Поданий позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою РФ, паспорт № НОМЕР_2 , виданий 05.08.2008, видавник: Відділ УФМС Росії по Архангельській області в м.Сєверодвінську, місце проживання: АДРЕСА_1 РФ.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННІ 110289 ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 успадкувала, Державний акт серії ЯМ 687123 від 22.11.2012, 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :30:003:0902 площею 0,0566 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Котелевської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (смтКотельва).

Окрім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННІ 110290 ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 успадкувала, Державний акт серії ЯМ 687123 від 22.11.2012, 1/2 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :30:003:0902 площею 0,0566 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Котелевської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (смтКотельва).

У подальшому, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,0566 га, кадастровий номер :30:003:0902, яка розташована на території смтКотельва, колишнього Котелевського району Полтавської області.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі 1/2 на земельну ділянку з кадастровим номером :30:003:0902 площею 0,0566 га, (номер відомостей про речове право 27670410 та 27670404 від 28.08.2018).

Підставою для внесення записує рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42735481 від 28.08.2018, згідно свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 805, виданий 28.08.2018.

Таким чином, громадянка РФ ОСОБА_1 28.08.2018 у порядку спадкування за заповітом набула право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :30:003:0902 площею 0,0566 га, яка розташована на території смт Котельва, колишнього Котелевського району Полтавської області та протягом року не виконала покладений на неї обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку.

Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 11.04.2023 відомості щодо отримання ОСОБА_1 громадянства України, документування посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України, відсутні.

Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на спірну частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення (з 28.08.2018 по даний час) не відчужила її, тому є підстави для конфіскації їх у власність держави відповідно до вимог ст.81 ЗК України. Просить конфіскувати у власність держави вказану частину земельної ділянки.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов із викладених у заяві підстав, уточнивши, що належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :30:003:0902 площею 0,0566 га, розташованої на території Котелевської територіальної громади Полтавського району Полтавської області необхідно конфіскувати у власність держави.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзиву заяв та клопотань не подавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області підтримує в повному обсязі (а.с.59-61).

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи доказами, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою РФ, паспорт № НОМЕР_2 , виданий 05.08.2008, видавник: Відділ УФМС Росії по Архангельській області в м.Сєверодвінську, місце проживання: АДРЕСА_1 РФ.

Згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 11.04.2023 року за вих №51/1-1582 вих23 відомості щодо отримання ОСОБА_1 громадянства України, документування посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України, відсутні (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННІ 110289ОСОБА_1 , громадянка РФ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 отримала 1/2 частку у спадщині на земельну ділянку кадастровий номер :30:003:0902 площею 0,0566 га, розташовану на території Котелевської територіальної громади Полтавського району, після смерті ОСОБА_2 (а.с.15).

Окрім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННІ 110290 ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 успадкувала, Державний акт серії ЯМ 687123 від 22.11.2012, 1/2 частину вказаної вище земельної ділянки з кадастровим номером :30:003:0902 площею 0,0566 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Котелевської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (смтКотельва) (а.с.16).

Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13-14).

Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області у відповідності до положень ст.145 ЗК України, ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист заступника керівника Диканської окружної прокуратури від 16.06.2023 року у відповіді від 22.06.2023 року №10-16-0.14-1896/2-23 зазначало про неподання позову у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, при цьому не заперечувало з приводу вжиття прокуратурою заходів щодо звернення з позовною заявою до суду з вказаного питання.

Таким чином, прокуратура реалізуючи покладені від імені держави повноваження щодо захисту інтересів держави, правомірно звернулася до суду із вказаним позовом.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч.3 ст.81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Частиною четвертою статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч.2,4 ст.145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Отже відповідач, будучи іноземним громадянином, 28.08.2018 року набула право власності на вказану частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення та упродовж року не відчужила її, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Частиною 5 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Згідно ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог п.п.«д, е» ч.1 ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду: не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п.п.«в» ч.1 ст.143 ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч.ч.1,2 ст.145 ЗК України).

В силу ч.4 ст.145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

Частиною 1 ст.348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №513/444/15-ц зроблено висновок, що, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Суд вважає, що примусове відчуження спірної земельної ділянки без компенсації відповідачу її вартості буде порушенням права власності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, 28.08.2018 року у порядку спадкування за заповітом набула право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :30:003:0902 площею 0,0566 га, яка розташована на території смт Котельва, колишнього Котелевського району Полтавської області та протягом року не виконала покладений на неї обов`язок, а саме: не відчужила земельну ділянку, тому наявні підстави для їх конфіскації у власність держави.

Так, як позов заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь слід стягнути 2 684 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 1 342 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст. 3, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 346, 356 ЦК України, ст.22, 80, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області (адреса місцезнаходження: вул.Незалежності,64а, смт Диканька Полтавської області, ) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (адреса: вул.Уютна,23, м.Полтава, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.

Конфіскувати у власність держави належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :30:003:0902 площею 0,0566 га, розташованої на території Котелевської територіальної громади Полтавського району Полтавської області.

Стягнути з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м.Полтава, вул.1100 річчя Полтави, 7, р/р № UA0006160, банк ДКСУ м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) 2 684 грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення цього позову, та 1 342 грн. - на заяву про його забезпечення.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 27.09.2024 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 30 денного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом 30-ти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.02.2024 року.

Суддя: Г.М. Гуляєва