Провадження № 22-ц/802/210/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (надалі АТ «ОГС «Волиньгаз») звернулося до суду з позовом посилаючись на такі обставини.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються товариством за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Договір на постачання природного газу з ОСОБА_1 є укладеним в силу положень розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.

За змістом цих положень договір між споживачем та постачальником природного газу укладається на умовах типового договору шляхом заявочного приєднання до умов договору, що розміщений на офіційному веб-сайті НКРЕКП та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є підписання заяви-приєднання та повернення її примірника постачальнику або сплачений рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і обставина фактичного споживання газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший постачальник.

Позивач вказував, що взятий на себе обов`язок з розподілу природного газу виконує належним чином та відповідно до тарифів на розподіл (доставку) природного газу надає споживачу вказані послуги, в той же час відповідач, як споживач таких послуг, своїх зобов`язань не виконує, у зв`язку із чим станом на 12.09.2023 в останньої утворилась заборгованість за надані послуги розподілу природного газу в розмірі 13719,63 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги розподілу (доставки) природного газу в сумі 13719,63 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

31 жовтня 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання протиправною діяльності, визнання протиправними дій та бездіяльності, встановлення факту та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Волиньгаз» про визнання протиправною діяльності, визнання протиправними дій та бездіяльності, встановлення факту та зобов`язання вчинити дії повернуто заявнику.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а також не з`ясував усіх обставин справи.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 05.02.2024, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких мотивів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина третя цієї статті).

Згідно з ч.4 ст.193 ЦПК у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 686/22243/16-ц (провадження № 61-20223св18) вказано, що ураховуючи те, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, виникли з різних правовідносин і їхній сумісний розгляд є недоцільним та затягне розгляд справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви відповідача.

В постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/6157/19 вказано, що «взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: - обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; - вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; - задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.»

Такі ж висновки викладені і в постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) та від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22).

Аналіз вказаних положень закону та судової практики свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У справі, що переглядається, позивач за первісним позовом вказував, що ОСОБА_1 є споживачем з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем. У зв`язку з порушенням обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг у відповідачки утворилась заборгованість за період з січня 2021 року по серпень 2023 року, яку АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» просило стягнути.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідач вказувала, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» не надало жодного документу, на підставі якого воно отримало право користування газорозподільною системою, тому не є стороною договору розподілу газу, отже не має законного права надавати послуги, які йому не належать. Вважає, що позивач здійснював розрахунків за фактичними показниками лічильника, не формував особистий кабінет споживача, не надсилав рахунків для оплати своїх послуг, не здійснював у встановлений шестимісячний термін контрольного зняття показників лічильника, не надсилав сформовану заяву-приєднання.

Тобто ОСОБА_1 предметом свого позову визначила: визнання протиправною діяльності відповідача щодо надання послуг з розподілу природного газу на території Волинської області; визнання протиправними дій щодо порушення умов Типового договору надання послуг з розподілу природного газу; визнання протиправною бездіяльності щодо ненадіслання заяви-приєднання; встановлення факту та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, їх зв`язок є опосередкованим, а задоволення первісного позову не може повністю або частково виключити задоволення зустрічного позову, а також, їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи та є недоцільним. За таких обставин суд зробив обґрунтований висновок про відмову у прийнятті до спільного розгляду та повернення зустрічного позову.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 638/6226/21 (провадження № 61-9559св23).

Враховуючи те, що суд дійшов правомірного висновку, що прийняття зустрічного позову та об`єднання його в одне провадження з АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» є недоцільним, колегія суддів відхиляє посилання заявника на неправильне застосування судом першої інстанції частини другої статті 193 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, зводяться до суб`єктивної оцінки обставин справи та помилкового тлумачення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді