Справа №760/9965/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Мех В.Ю.

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства »Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 960 255,64 гр. заборгованості.

Посилається в позові на те, що відповідно до Генерального договору про надання кредитних послуг від 19 лютого 2008 року, укладеного з відповідачкою, останній був наданий кредит в сумі 20 000, 00 доларів США строком до 1 лютого 2014 року зі сплатою 22, 5 % річних за користування кредитом.

Відповідно до Додаткової угоди від 22 квітня 2008 року відповідачка отримала кредит в сумі 180 000, 00 доларів США строком до 31 березня 2009 року зі сплатою 14, 00 % річних за стування кредитом.

Відповідно до підпункту 1.3.1 даного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 22,5% річних, а понад строк кредитування - 45 % річних.

Згідно з п. 5.1 Додаткової угоди доданого договору за використання кредитних коштів у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування встановлюється кредитна ставка в розмірі 14 % річних. За користування кредитними коштами понад строк банк додатково нараховує пеню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2009 року позов був задоволений частково.

Стягнуто з відповідачки на користь банку 1 627 551, 92 гр. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в справі.

Станом на теперішній час рішення суду не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачки, яка порушила грошове зобов`язання, вважає, що у банку виникло право на застосування ст.625 ЦК України та стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до проведеного розрахунку розмір втрат від інфляційних процесів та 3% річних за період з квітня 2020 року по березень 2023 року становить 960 255,64 гр.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована судом 05 травня 2023 року і відповідно до ст.33 ЦПК України визначено склад суду.

Ухвалою суду від 11 травня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

04 липня 2023 року відповідач подала відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Підтвердивши обставини ухвалення судом рішення про стягнення з неї заборгованості, в той же час зазначила наступне.

27 жовтня 2009 року судом був виданий виконавчий лист про стягнення з неї на користь позивача заборгованості в сумі 1 627 551,92 гр. та судових витрат.

Виконавчий лист був пред`явлений до виконання до Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві для виконання.

02 квітня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

07 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивач з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання до Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві звернувся лише 03 серпня 2020 року щодо отримання інформації про проведення виконавчих дій, на який 10 вересня 2020 року отримав відповідь.

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа у справі № 2-2291/09.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року у справі №760/24827/20 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року ухвала Солом`янського районного суду міста Києва залишена без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 червня 2023 року судові рішення залишені без змін.

Зазначає, що на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання у неї було наявне майно.

Відповідно до Акту опису й арешту майна боржника серії АА №068398 від 24 грудня 2010 року з додатками на 16 аркушах та Висновку з незалежної оцінки майна ТОВ «Українська експертна група» станом на 31 березня 2011 року ринкова вартість об`єкта оцінки становить 1 607 112,27 гр.

Вказане свідчать про те, що у неї було майно, яке правомірно вибуло з її володіння для реалізації в рахунок погашення боргу перед позивачем.

Вона не оскаржувала виконавчі дії, правомірно допускаючи, що реалізація вилученого майна дозволить погасити борг повністю або частково перед позивачем в порядку, який передбачено законодавством України про виконавче провадження.

Подальша доля цього майна їй невідома.

Зазначила також, що відповідно до п.1.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до цього Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 лютого 2014 року.

З позовом про стягнення з неї заборгованості до позивач звернувся лише 02 травня 2023 року.

З урахуванням цього та вимог ст.ст.256, 261 ЦК України вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду з вказаним позовом, а тому просить у позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

В подальшому в судове засідання неодноразово не з`являлася, просить розглядати справу в її відсутності.

Представник відповідачки проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між сторонами був укладений Генеральний договір, за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 20 000, 00 доларів США строком до 1 лютого 2014 року зі сплатою 22, 5 % річних за користування кредитом.

22 квітня 2008 року була укладена Додаткова угода, в рамках якої відповідачці був наданий кредит у розмірі 180 000, 00 доларів США строком до 31 березня 2009 року зі сплатою 14, 00 % річних за стування кредитом.

Відповідно до підпункту 1.3.1 даного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 22,5% річних, а понад строк кредитування - 45 % річних.

Згідно з п. 5.1 Додаткової угоди доданого договору за використання кредитних коштів у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування встановлюється кредитна ставка в розмірі 14 % річних. За користування кредитними коштами понад строк банк додатково нараховує пеню.

( а.с. 7 - 21 )

В зв`язку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору банк у квітні 2009 року звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2009 року позов був задоволений частково, стягнуто з відповідачки на користь банку 1 627 551, 92 гр. заборгованості за кредитним договором.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 14 листопада 2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду.

В цей же день постановами державного виконавця був накладений арешт на майно відповідачки, як боржника в виконавчому провадженні, та призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі в виконавчому провадженні.

Відповідно до Договору про надання послуг з реалізації арештованого майна на комісійних засадах від 21 січня 2013 року об`єктом оцінки було 526 найменувань майна, яке підлягало реалізації на аукціоні.

В зв`язку з тим, що майно не було реалізовано на аукціоні, банк відмовився залишати його за собою.

Вимогою державного виконавця від 10 грудня 2013 року відповідачка зобов`язана була отримати вказане майно.

Постановою від 10 грудня 2013 року арешт з майна був знятий.

( а.с. 55 - 75; 129 - 139 /

Представник відповідачки в судовому засіданні зазначив, що майно, вилучене у відповідачки та передане на реалізацію, їй повернуто не було.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач у 2015 році повторно звертався до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції.

Постановою державного виконавця від 02 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження, а 07 червня 2016 року виконавчий документ був повернутий стягувачу.

( а.с. 108 - 112 )

З постанови Верховного Суду від 21 червня 2023 року, долученої відповідачкою до відзиву, вбачається, що предметом вирішення Солом`янського районного суду м. Києва була заява позивача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа у справі № 2-2291/09.

Ухвалою від 25 травня 2022 року, залишеною без змін постановами Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року та Верховного Суду від 21 червня 2023 року, в задоволенні заяви було відмовлено.

( а.с. 51 - 54 )

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом даної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 127/15672/16 від 08 листопада 2019 року, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Так, позивач звернувся до суду з позовом 04 травня 2023 року про стягнення інфляційних втрат та річних за період часу з квітня 2020 року до березня 2023 року.

В свою чергу, остання постанова про повернення виконавчого документа державним виконавцем винесена 07 червня 2016 року.

Вище приведеними судовими рішеннями в поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дубліката було відмовлено.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи заяву представника відповідачки, пропуск позивачем строку для зверенння до суду, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.15,16, 525, 526, 599, 610, 611, 625, 1048. 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81 141, 259, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Акціонерного товариства`Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2024 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва