ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7547/24 Справа № 204/5697/24 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Деркач Н.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилався на те, що 12 травня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Чечелівським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №276. У шлюбі 20 червня 2020 року була народжена дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. 28 вересня 2022 року ОСОБА_2 залишила сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним та переїхала жити до свої матері в м. Нижньовартівськ Ханти-Мансійського автономного округу в Російській Федерації. Заявник зазначає, з 28 вересня 2022 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утриманні, він сам виховує дитину. У листопаді 2022 року заявник звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, але станом на 05 червня 2024 року рішення у справі не ухвалено. Заявник вказав, його право на звільнення від мобілізації залежить від встановлення факту виховання і утримання неповнолітньої дитини, оскільки у нього відсутній інший правовий механізм для підтвердження цієї обставини. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28 вересня 2022 року самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини. Роз`яснено заявнику право на звернення до суду з відповідним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 12 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскарженою ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини. Роз`яснено заявнику право на звернення до суду з відповідним позовом (а.с.8, 9).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції в ухвалі посилався на те, що у справі існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження, оскільки, мати дитини - ОСОБА_2 не визнає право заявника на проживання з ним дитини, а відповідно і факт самостійного ним виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак погодитися з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема перебування фізичної особи на утриманні.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст.315 ЦПК України).

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку.

Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Встановлено, ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, та ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 203/3713/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Центральна адміністрація Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини (а.с.55). Рішення суду у справі №203/3713/22 на теперішній час не ухвалено (а.с.6, 7).

За змістом абз.5 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 додатку №5 (Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію) Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у разі, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, вона подає документи, що підтверджують право на відстрочку, а саме, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини).

В обґрунтування вимог заяви заявник ОСОБА_1 вказує, що йому необхідно встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію це надає йому право на звільнення від мобілізації.

Враховуючи викладене, враховуючи заявлені заявником ОСОБА_1 вимоги, відсутні підстави вважати, що у цій справі існує спір про право.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Н.М.Деркач

О.В.Свистунова