Справа № 456/3175/23
Провадження № 2/456/121/2024
РІШЕННЯ

іменем України

11 січня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить позбавити відповідача

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він з відповідачем у період з 2006 року перебував у фактичних шлюбних відносинах. За час перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки на час перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2005 року відбував покарання, а тому саме він був записаний батьком дитини. Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.10.2009 року та додаткового від 18.11.2010 року позивача було визнано батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син ОСОБА_3 проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні з самого народження, оскільки відповідач відмовилась забрати дитину з полового будинку та взагалі відмовилась від дитини. З самого народження дитини відповідач ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавилася життям своєї дитини, не спілкувалася з сином взагалі, не турбувалася про його фізичний та духовний розвиток, не цікавилася навчанням дитини, здоров`ям та не допомагала матеріально. Жодного разу відповідач не зустрічалась з сином та не намагалась це зробити, оскільки він їй зовсім не потрібний, як при народженні, так і на даний час. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області Скрицька Н.Б. в судовому засіданні пояснила, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Суд проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов слід задоволити.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 15.01.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стрийського району Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Згідно характеристики №74 виданої 05.04.2023 року виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 проживає і зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_3 2007 р.н. та мамою ОСОБА_7 1958 року народження. ОСОБА_1 від народження сина разом з своєю мамою доглядає за ним, оскільки його мати ОСОБА_2 разом з сім`єю не проживає, не приймає участі у вихованні сина і матеріально не допомагає.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 05.04.2023 року№75 виданого виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 проживає і зареєстрований в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мамою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матеріально-побутові умови сім`ї задовільні, створені всі умови для проживання, у будинку чисто і затишно, є дві житлові кімнати, ванна, кухня коридор, є окремі спальні місця, шафи для одягу та шкільного приладдя. Неповнолітній ОСОБА_3 охайний і доглянутий.

Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №369 від 05.10.2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Із висновку вбачається, що службою у справах дітей Стрийського міськвиконкому було проведено бесіду з ОСОБА_2 , 1983 р.н. щодо розгляду питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Стрийської міської ради. Під час бесіди жінка підтвердила факти, наведені у заяві, та повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , оскільки від народження не виховує та не спілкується з дитиною, не допомагає фінансово. Додатково пояснила, що зараз перебуває у іншому шлюбі і виховує четверо дітей. Окрім того, ОСОБА_2 надала письмову згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , а також не виявила бажання бути присутньою на засіданні комісії з питань захисту дитини під час розгляду цього питання, що свідчить про її байдуже ставлення до долі дитини, а тому виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від народження сина не цікавиться його життям та здоров`ям, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні, не провідує, морально та матеріально не підтримує.

Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи те, що відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та сама не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи позицію виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів дитини позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 15.01.2024.

Головуючий суддя С. С. Сас