Справа № 203/572/24
Провадження № 2-з/0203/20/2024
УХВАЛА

02 лютого 2024 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, визнання прав іпотекодержателя.

Разом із позовом представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Способи забезпечення позову, які передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Зокрема, п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17 зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 року у справі №522/1514/21.

Відповідно, позивач має право заявляти вимогу про забезпечення позову обравши спосіб, який на його думку, буде гарантувати виконання рішення суду винесеного на його користь.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався на те, що між ним та відповідачкою ОСОБА_1 09.11.2007 року було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання за яким в цей же день було укладено договір іпотеки, предметом якого є майнові права на отримання у власність згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва місця у гаражі з будівельним номером за проектом 26-ц, розташованому на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 . Також іпотечним договором було передбачено, що після завершення будівництва майно залишається предметом іпотеки.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, в зв`язку із чим виникла заборгованість в розмірі 2777122 долари США, яка була стягнута за рішенням суду, що набрало законної сили та за яким на теперішній час відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

Також позивачем зазначено, що 13.08.2023 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу паркувального місця поз.№26 в приміщенні 105 в будинку АДРЕСА_1 , а 30.08.2023 року між останніми укладено договір іпотеки щодо цього нерухомого майна.

Посилаючись на те, що відповідачкою було здійснено відчуження нерухомого майна, що було предметом іпотеки за укладеним із банком договором, що унеможливлює можливість задоволення вимог банку за основним зобов`язанням, позивач просив визнати недійсними зазначені вище договори купівлі-продажу та іпотеки, а також визнати за банком право іпотекодержателя на паркувальне місце поз.№26 в приміщенні 105 в будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як іпотекодержателя на вказаний вище об`єкт нерухомості, який на теперішній час перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 та в іпотеці згідно оспорюваних банком договорів купівлі-продажу та іпотеки.

З огляду на це суд погоджується із доводами заяви щодо існування ризиків в подальшому повторного відчуження відповідачами спірного майна на користь інших осіб з метою убезпечити майно ОСОБА_1 від майбутнього стягнення на це майно в рахунок погашення існуючої заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням наведеного, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

Також суд враховує, що такий вид забезпечення позову має тимчасовий характер, не позбавляє фактичного власника майна права вільного користування останнім.

В зв`язку з цим, суд також не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д, ) про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на паркувальне місце №26 в приміщенні №105 в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки до 02 лютого 2027 року включно.

Суддя С.Ю.Казак