Справа № 464/6962/20 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/1671/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Львівський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

07.12.2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису про народження №4276, складеного 21.07.2009 року, про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у м. Львові, зазначивши батьком дитини ОСОБА_4 , та стягувати з нього аліменти на утримання дитини, щомісячно, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, починаючи з дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що з 2004 року зустрічалась з відповідачем, з яким, у подальшому, в них склались фактичні шлюбні відносини, однак, відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, про що їй не було відомо, а коли у жовтні 2008 року дізналась, що вагітна від відповідача, останній на час народження дитини відмовився визнавати себе батьком, тому запис про народження дитини було вчинено в порядку статті 135 СК України, а також відмовився надавати матеріальне утримання дитині.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним без повного та об`єктивного дослідження доказів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд відхилив усі її доводи та докази, не взяв до уваги факт ухилення та повторне нез`явлення відповідача в експертну установу для проведення судової експертизи, проігнорував принцип верховенства права і не врахував правові висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах.

Вважає висновок суду першої інстанції про те, що вона ( ОСОБА_3 ) та її донька ОСОБА_5 не прибули до експерта для відібрання зразків для проведення експертизи помилковим й таким, що не відповідає наявним матеріалам справи.

Зазначає, що вона не була повідомлена ні судом, ні експертом про проведення 04.10.2021 року судової молекулярно-генетичної експертизи, позаяк, 04.05.2022 року вона з донькою прибули у визначений експертом день і час для проведення експертизи, однак, відповідач ОСОБА_4 до експертної установи не прибув, що унеможливило проведення призначеної судом експертизи.

За позицією позивачки, висновок суду про те, що відсутність висновку експертизи є достатньою підставою для відмови у позові, без надання оцінки діям відповідача щодо ухилення від участі в проведенні експертизи, є помилковим, оскільки суперечить статті 109 ЦПК України та усталеній практиці Верховного Суду в даній категорії справ.

Звертає увагу, що причиною неможливості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи є ухилення від участі у проведенні експертизи та повторне неприбуття у зазначений у клопотанні день і час саме відповідача ОСОБА_4 .

Зазначає, що під час розгляду справи відповідач не довів наявності поважних причин, які б перешкоджали йому з`явитись до експертної установи, а це свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про батьківство.

28.07.2023 року відповідач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

Звертає увагу, що відповідач також жодним чином не попереджався і не був обізнаний про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, матеріали справи не містять доказів про отримання ним повідомлення про час і місце проведення експертизи за ухвалами суду від 16 липня 2021 року та від 02 лютого 2022 року, відтак, посилання апелянта про те, що відповідач ухилявся, є безпідставними.

Також зазначає, що у спорах про визнання батьківства призначення експертизи не є обов`язковим, окрім того, позивач не надала жодних доказів, які підтверджують спільне проживання сторін, ведення ними спільного господарства до народження дитини, або докази, які підтверджують визнання особою батьківства.

У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Так, частиною першою статті 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Згідно з ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Частиною першою статті 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Судом встановлено, що згідно актового запису про народження за №4276, зробленого в Книзі реєстрації народжень 21.07.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Львові, матір`ю якої записано позивачку ОСОБА_3 , а відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.10-12).

На момент народження дитини, позивачка в зареєстрованому шлюбі не перебувала, що підтверджується штампом у її паспорті про реєстрацію розірвання шлюбу 10.06.2003 року (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, а у зв`язку з відсутністю висновку експертизи, суд дійшов переконання, що достатніх доказів для встановлення факту батьківства немає.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що за клопотанням сторони позивача, для встановлення факту наявності чи відсутності кровного споріднення між дочкою позивачки та відповідачем, як біологічним батьком дитини, судом першої інстанції двічі призначалась судово-генетична експертиза 16.07.2021 року та 02.02.2022 року (а.с.45, 76), однак, така не була проведена, оскільки у визначені експертом дні та години, а саме: 04.10.2021 року не з`явились дві сторони і дитина (а.с.53-56), а 04.05.2022 року до Львівського НДЕКЦ МВС прибули ОСОБА_3 з дитиною, а ОСОБА_4 у визначений у клопотанні експерта день і час не прибув (а.с.80-81).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні письмові докази на підтвердження виконання судом першої інстанції клопотання експерта щодо повідомлення сторін про необхідність прибуття в експертну установу для відібрання зразків букального епітелію у визначені експертом дні та години.

Таким чином, для проведення призначеної судом за клопотанням сторони позивача експертизи суд першої інстанції не вчинив необхідних процесуальних дій, а саме: не повідомив сторін у встановленому процесуальним законом порядку про час і місце відібрання зразків букального епітелію, що призвело до неможливості проведення експертизи в даній справі, а тому висновок суду про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог є необґрунтованим і безпідставним.

З урахуванням наведеного, за клопотанням сторони позивача, ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Конюшинна, 24, фактична адреса: 79040, м. Львів, вул. Збиральна, 24).

Відповідно до статті 109 ЦПК України, позивача та відповідача попереджено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Слід наголосити, що експертиза призначалась апеляційним судом за участі обох сторін, відтак, сторони були обізнані з наслідками неприбуття до експертної установи, оскільки для проведення такого виду експертизи необхідна особиста участь дитини та батьків.

На виконання клопотання експерта від 31.10.2023 року про забезпечення явки позивачки з дитиною та відповідача у визначений експертом день 14.12.2023 року та години у період з 09:00 до 10:00, для відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, апеляційним судом було повідомлено сторін (а.с.196-205), як шляхом направлення листа суду із клопотанням експерта рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, так і на електронну адресу представників сторін. При цьому, необхідно зазначити, що відповідачеві ОСОБА_4 двічі (11.11.2023 року та 03.12.2023 року) надсилалось таке поштове відправлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця його проживання, яке двічі (25.11.2023 року та 14.12.2023 року) повернулось до суду з відміткою: «адресат відсутній», проте, відповідно до вимог ст.131 ЦПК України, у зв`язку з неповідомленням відповідачем іншої адреси свого місця проживання (перебування), таке повідомлення вважається доставленим, окрім того, відповідач був обізнаний про необхідність явки до експерта у визначений у клопотанні день і час через свого представника адвоката Плат Є.І.

18.12.2023 року до апеляційного суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неприбуттям до експертної установи у визначений день і час відповідача ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Плат Є.І. повідомила про погіршення стану здоров`я відповідача та перебування його за кордоном на лікуванні, однак, про ці обставини у період, який було визначено для проведення експертизи, та з метою можливого визначення іншої дати проведення експертизи, сторона відповідача апеляційний суд не повідомляла, а наданими представником відповідача копіями медичних документів та витягу із паспорта громадянина України для виїзду за кордон не підтверджено, що у період надіслання судових повідомлень про необхідність з`явитись до експерта та/або у визначений експертом день проведення експертизи 14.12.2023 року, відповідач перебував на лікуванні або за межами України.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про небажання відповідача з`явитись до експертної установи для проведення призначеної судом експертизи з метою підтвердження або спростування факту кровного споріднення з дитиною позивачки, а тому, з огляду на обізнаність відповідача про неможливість проведення даної експертизи без його участі, суд розцінює це як ухилення від проведення призначеної судом експертизи і, в силу вимог ст.109 ЦПК України, визнає доведеним факт, для якого призначалась експертиза в даній справі, факт батьківства відповідача відносно дитини позивачки, а тому ця вимога позивачки, а також вимога про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини підлягають задоволенню.

Окрім того, необхідність звернення до суду із вказаним позовом позивач обґрунтовувала тим, що відповідач не бере участі в утриманні своєї дитини, а тому просила присудити з нього аліменти на дитину в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

При вирішенні цієї позовної вимоги апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України).

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга статті 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За вимогами частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлення апеляційним судом факту батьківства відповідача по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України, зокрема: стан здоров`я відповідача, який є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності, колегія суддів доходить висновку про присудження з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача (платника аліментів), який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 07.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тому позов в цій частині необхідно задовольнити частково.

Вимога сторони відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин є безпідставною і задоволенню не підлягає, з огляду на те, що в силу положень ч.1 ст.20 СК України, до даних вимог позовна давність не застосовується.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 з наведених вище мотивів.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України про розподіл судових витрат та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840 грн. 80 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн., що сумарно становить 2202 грн. 80 коп.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то необхідно зазначити, що в порушення вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, стороною позивача не було долучено доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції, про що було зазначено в позовній заяві та заяві від 14.11.2022 року, тому така заява позивачки підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису про народження №4276, складеного 21.07.2009 року, про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у м. Львові, зазначивши батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2202 гривень 80 копійок.

Заяву ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич