Справа № 456/2936/24
Провадження № 2-о/456/178/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В.

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Заявник ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного утримання та виховання своїх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що 26.07.2022 розірвано шлюб з ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу колишня дружина побажала, щоб неповнолітні діти проживали з ним, оскільки вона має намір виїхати за кордон на заробітки. В подальшому, в кінці 2022 року ОСОБА_4 виїхала до Польщі та самоусунулась від утримання та виховання дітей. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.11.2022 визначено місце проживання дітей разом з ним. На даний час він самостійно виховує та утримує двох дітей. За таких підстав він фактично є одиноким батьком, який самостійно утримує та виховує дітей, що є підставою для отримання відповідної соціальної допомоги.

Заінтересовані особи правом на подання відзиву не скористалися.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04 червня 2024 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 10/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2024 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.06.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 16/.

Ухвалою від 27.06.2024 залучено в якості заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області. Розгляд справи відкладено на 22.07.2024 /а.с. 20/.

Розгляд справи по суті відбувся 01.08.2024 без участі сторін.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Андрейків Ю.Я. подав заяву про розгляд справи за його та заявника відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату і час розгляду справи.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З долучених до матеріалів копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 05.09.2008 та серії НОМЕР_2 від 04.06.2013 судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 4-5/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суд Львівської області від 26.07.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано /а.с. 6-7/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суд Львівської області від 30.11.2022 у справі № 456/3096/22 визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с 8-9/.

З довідки № 178 від 08.09.2022 судом встановлено, що ОСОБА_1 , його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом № 178 від 08.09.2022 /а.с. 12-13/.

Відповідно до судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2024 у справі № 456/3009/24 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 06.06.2024 і до досягнення сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку наміром заявника встановити факт самостійного утримання та виховання дітей, що має юридичне значення.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що встановлення даного факту необхідно з метою захисту прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів як батька, що самостійно виховує та утримує їх.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони- здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Натомість Конвенція про права дитини є міжнародним договором і саме її норми застосовуються в даному випадку судом, як частина національного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «якнайкращих інтересів дитини».

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищенаведені факти, оскільки заявник самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх матеріально та піклується про них, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Заявник як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, тобто з боку заявника відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дітей разом з ним чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, заінтересована особа ОСОБА_4 як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, оскільки на даний час проживає в Республіці Польща, а тому не може виховувати та утримувати дітей. Крім іншого, факт проживання дітей разом з батьком, здійснення ним самостійного виховання дітей та перебування їх на його утриманні також підтверджується особистою заявою ОСОБА_4 , відповідно до якої остання не заперечує факту самостійного виховання та утримання дітей батьком. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 , а також те, що в даному випадку ОСОБА_4 не заперечує того факту, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує їх дітей, суд доходить висновку про задоволення заявлених вимог та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відтак судові витрати слід віднести на рахунок заявника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.08.2024, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 01.08.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 16.08.2024.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 319, 354ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно утримує та виховує своїх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.08.2024.

Суддя Л.В.Гула