Провадження № 6/752/143/24
У Х В А Л А

Іменем України

01.02.2024 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судового засідання Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за поданням заступника начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшло подання заступника начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Танащук О.М. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого заступник начальника просить постановити рішення про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме до квартири АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи подання наступним.

На примусовому виконанні виконавчої служби Голосіївського районного ВДВС перебуває виконавче провадження НОМЕР_3 щодо виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва №752/22214/16-ц від 23.07.2018. Зазначеним рішенням суду зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з їхньою донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Державний виконавець зазначає, що батьківські права ОСОБА_3 визначені для участі у вихованні дитини за конкретним графіком. 10.02.2022 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із поданою заявою стягувача в порядку п. 1 частини 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, до повернення виконавчого документу стягувачу від 10.02.2022 р. державним виконавцем були винесені постанови про накладення штрафу на боржника в порядку ч. 3 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження». Державний виконавець вказує, що оскільки штрафи не сплачені, тому 25.07.2023 розпочато виконавчі провадження у кількості 36 ВП на стягнення штрафів у загальній сумі 122 400,00 грн., об`єднані у зведене виконавче провадження НОМЕР_4. В рамках зведеного виконавчого провадження заступником начальником відділу, керуючись ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до відповідних банківських установ шляхом накладання КЕП на постанову. 15.08.2023 заступником начальника Відділу

направлено на електронну адресу боржника ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вимогу державного виконавця щодо виконання постанов про накладення штрафу. Згідно відповіді ДФС боржник не працює, на карткових рахунках кошти відсутні. 25.08.2023 заступником начальника Відділу здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , двері квартири не відчинили, мешканка квартири повідомила, що орендує квартиру, зв?язку із боржником немає, про що складено акт державного виконавця. Оскільки, згідно відповіді МВС за боржником зареєстрований транспортний засіб, місце знаходження якого не відоме, 11.09.2023 заступником начальника Відділу, керуючись ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про розшук майна боржника. 20.10.2023 державними виконавцями Відділу здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_4 та кв. АДРЕСА_5 , однак двері квартир не відчинили, перевірити майновий стан та описати майно не виявилось можливим. 26.10.2023 заступником начальника на електронну адресу боржника ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено вимогу виконавця щодо надання 06.11.2023 о 19:00 доступу до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з проведенням опису й арешту майна для подальшої реалізації та погашення сум штрафів. 06.11.2023 державними виконавцями Відділу здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , однак двері квартир не відчинили, у зв`язку із чим здійснити опис та арешт майна боржника не виявилось можливим. Отже, у зв`язку із тим, що до теперішнього часу виконавчі документи не виконано, а боржник ухиляється від їх виконання та не вживає заходів щодо виконання за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець у порядку ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» просив постановити вмотивоване рішення суду про примусове проникнення до житла боржника.

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшли заперечення представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Бахуринської В.С., яка просить відмовити в задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника.

Дослідивши матеріали подання суд встановив таке.

Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення штрафів із ОСОБА_1 в кількості 36 виконавчих провадженнь на загальну суму 122 400,00 грн.

Головним державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій на виявлення в боржника грошових коштів, у тому числі на рахунках, цінностей, рухомого та нерухомого майна.

З матеріалів подання вбачається, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано 1 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 , останнє місце роботи не відоме, відомості про отримання доходу відсутні.

Разом із тим, відповідно до відповіді МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 04.08.2023 р. за боржником зареєстрований транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, дата виробництва 2013, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому, як зазначено державним виконавцем, вказаний вище транспортний засіб, оголошено в розшук у зв`язку із тим, що місце знаходження ТЗ невідоме, що вбачається з постанови про розшук майна боржника від 11.09.2023 року.

При цьому матеріали подання не місять відомостей про направлення вказаної постанови на виконання до органів внутрішніх справ та реєстрацію вказаної постанови, як факт розшуку ТЗ VOLKSWAGEN POLO, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 в органах Національної поліції України.

Крім того, не вбачається, що державним виконавцем накладався арешт на ТЗ VOLKSWAGEN POLO, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , за правилами, встановленими ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Поряд з цим, недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному право на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення в житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Отже, для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

На переконання суду, виконавцем на обґрунтування доцільності проникнення до житла і володіння боржника не надано доказів, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій.

У матеріалах справи наявні докази і не оспорюється державним виконавцем, що за боржником зареєстрований транспортний засіб.

Виходячи з вказаного та аналізуючи надані документи, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, що дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого

провадження, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що, у свою чергу, обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання про примусове проникнення до квартири ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки матеріали подання не містять достатніх доказів, а відповідно і фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 353, 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Подання заступника начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Танащук Олесі Миколаївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Ольшевська