Справа № 182/3774/23
Провадження № 2/0182/2716/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.07.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

02.08.2023 року до Нікопольського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна до ОСОБА_2 , яка згодом була уточнена, про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності.

Позов обґрунтований тим, що з 22.11.2023 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 28.07.2022 року.

Від шлюбу сторони мають дитину: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За період перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М., реєстр. № 3628, двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 кв.м, право власності на яку було зареєстровано за взаємною згодою сторін на ім`я ОСОБА_2 (відповідача), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 08.12.2006 року №12821200.

В подальшому на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДП64, виданої 01.02.2018 року відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю Нікопольської міської ради, зазначене нерухоме майно (квартира) було перебудовано зі зміною цільового призначення в нежитлове приміщення, та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратору виконавчого комітету Нікопольської міської ради Донець О.Е. від 16.03.2018 року, індексний номер 40144265, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 116, як вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вартість зазначеного нерухомого майна згідно Висновку про вартість об`єкта оцінки від 20.07.2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка майна Україна», становить 149450,00 грн. (вартість частини становить 94725,00 грн.).

Враховуючи, що право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано на ім`я відповідача, позивач не має можливості в позасудовому порядку визнати за собою право власності на належну йому в спільному майні частку, через що вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Враховуючи вказані обставини, він звертається до суду з даним позовом та просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбудоване нежитлове приміщення 36 буд. АДРЕСА_2 , а також в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частку вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати право власності на частину вищезазначеного приміщення за ОСОБА_2 .

Ухвалою про відкриття провадження від 03.11.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Древко Н.В. надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя в рівних частинах.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 22.11.2003 року по 28.11.2022 року, про що свідчать Свідоцтво про одруження від 22.11.2003 року серії НОМЕР_1 та рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 28.07.2022 року (а.с.4,6).

01.12.2006 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири, посвідченого Новіковим І.М., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №3628 (а.с.7).

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДП64, виданої 01.02.2018 року відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю Нікопольської міської ради, зазначене нерухоме майно (квартира) було перебудовано зі зміною цільового призначення в нежитлове приміщення, та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратору виконавчого комітету Нікопольської міської ради Донець О.Е. від 16.03.2018 року, індексний номер 40144265, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 116, як вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-16).

Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки: вбудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість зазначеного вище приміщення без ПДВ становить 189 450 грн. (а.с.17).

Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України)- майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що спірне вбудоване нежитлове приміщення придбане сторонами під час перебування у шлюбі та є об`єктами спільної сумісної власності, тому підлягає поділу в межах розгляду даної справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд - ч.4 ст. 206 ЦПК України.

У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Крихта Алла Анатоліївна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності - задовольнити.

Визнати вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 42,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 36 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як набуте за час перебування у шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 42,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 42,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева